КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 січня 2026 року м. Київ № 320/50775/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАННА ПРОМ" (місцезнаходження: 04111, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 52, код ЄДРПОУ 43380886) про надання дозволу на погашення податкового боргу,

встановив:
Представник Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним до ТОВ "МАННА ПРОМ" про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, у якому просить суд:
-Надати Головному управлінню ДПС у м. Києві дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу ТОВ "МАННА ПРОМ" за рахунок майна платника додатків, що перебуває у податковій заставі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
У порядку статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суд отримав відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 2036209 від 24.11.2025 щодо зареєстрованого місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "МАННА ПРОМ".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 "Про деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління ДПС у місті Києві. На виконання наказу ДПС України від 30.09.2020 № 529 та наказу ДПС України від 12.11.2020 № 643 утворено та затверджено Положення про Головне управління ДПС у місті Києві як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, який реалізує повноваження контролюючого органу на території міста Києва. Позивач вказує, що ТОВ "МАННА ПРОМ" є зареєстрованим суб`єктом господарювання та платником податків, який перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у місті Києві. Станом на момент звернення до суду за відповідачем обліковується податковий борг у загальному розмірі 1 736 451,63 грн, що складається з податку на додану вартість у сумі 1 679 780,00 грн та податку на прибуток підприємств у сумі 56 671,63 грн, що підтверджується інформацією про розмір і структуру податкового боргу та інтегрованими картками платника податків. Позивач посилається на положення статті 89 Податкового кодексу України, відповідно до яких у разі несплати узгоджених грошових зобов`язань у встановлені строки у платника виникає право податкової застави. У зв`язку з відсутністю дій відповідача, спрямованих на погашення податкового боргу, 13.02.2024 контролюючим органом сформовано податкову вимогу та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу, які були направлені на податкову адресу відповідача та повернуті за закінченням строку зберігання. Крім того, податковим керуючим складено акт опису майна у податкову заставу, який було вручено уповноваженій особі товариства у день його складення, а обтяження майна підтверджується відповідними витягами з державних реєстрів. Позивач також зазначає, що вжив заходів примусового стягнення податкового боргу шляхом направлення інкасових доручень до банківських установ, однак такі доручення були повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках платника податків. У зв`язку з безрезультатністю вжитих заходів позивач вважає наявними підстави для звернення до суду з вимогою про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна відповідача, що перебуває у податковій заставі. Таким чином, представник позивача звернувся із позовом, який просить задовольнити у повному обсязі.
У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.
У матеріалах справи міститься супровідний лист Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2025, яким підтверджується направлення копії ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду на адресу відповідача.
Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що наявне у матеріалах справи, відправлення було повернене 27.10.2025 з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Згідно п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.
За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи адресатом.
Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. У свою чергу особа, яка зареєструвала своє місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року.
Отже для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
У разі відмови адресата від одержання повістки особа, яка її доставляє, робить відповідну відмітку на повістці, засвідчує її власним підписом і негайно повертає до адміністративного суду. Особа, яка відмовилася одержати повістку, вважається такою, що її повідомлено про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Кодексу адміністративного судочинства України ).
Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. У тому числі законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Відповідно до ч. 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
У матеріалах справи міститься отримана судом відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1911453 від 20.10.2025 щодо зареєстрованого місцезнаходження № 2036209 від 24.11.2025 щодо зареєстрованого місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "МАННА ПРОМ", у якій зазначено адресу реєстрації: 4111, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 52.
Судом встановлено, що Головне управління ДПС у місті Києві утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України та є належним контролюючим органом, уповноваженим здійснювати податковий контроль на території міста Києва.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "МАННА ПРОМ" перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у місті Києві та станом на момент звернення позивача до суду за відповідачем обліковувався податковий борг у загальному розмірі 1 736 451,63 грн, що складається з заборгованості з податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств. 
Зазначені обставини підтверджуються наданими суду інтегрованими картками платника податків та інформацією про розмір і структуру податкового боргу.
У зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених грошових зобов`язань контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 13.02.2024 № 0001975-1302-2615 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 13.02.2024 № 0001975-1302-2615, які були направлені на податкову адресу платника податків та повернулися без вручення у зв`язку із закінченням строку зберігання. 
Податковим керуючим складено акт опису майна у податкову заставу від 27.03.2023 № 137/26-15-13-02-16, який вручено уповноваженій особі відповідача у день його складення, а обтяження майна підтверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.03.2025 № 96464544..
У відповідача наявні наступні банківські рахунки: АТ "ПУМБ" НОМЕР_1 , 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ; АТ КБ "ПриватБанк" НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , АТ КБ "ПриватБанк" НОМЕР_4 , 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ, АТ "ПУМБ" НОМЕР_1, 978-ЄВРО.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом вживалися заходи щодо стягнення податкового боргу шляхом направлення інкасових доручень до банківських установ АТ КБ "ПриватБанк" та АТ "ПУМБ" по двох рахунках відповідача, у яких відкриті рахунки відповідача. 
Окрім цього, у матеріалах справи містяться платіжні інструкції на примусове списання коштів, зокрема платіжна інструкція від 05.06.2025 № 9528/26-15-13-02-29 по рахунку НОМЕР_1 та платіжна інструкція від 05.06.2025 № 9538/26-15-13-02-29 по рахунку НОМЕР_4. 
Платіжна інструкція від 05.06.2025 № 9528/26-15-13-02-29 по рахунку НОМЕР_1 була повернута без виконання з відміткою про те, що на рахунку платника немає коштів.
Платіжна інструкція від 05.06.2025 № 9538/26-15-13-02-29 по рахунку НОМЕР_4 була повернута без виконання з відміткою про те, що платіжна інструкція не може бути виконана відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", абз. 4 ч. 2 ст. 34 - Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Судом також проаналізовано та встановлено, що в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують розмір, структуру та вжиті контролюючим органом заходи щодо стягнення податкового боргу, а саме: інформація про розмір та структуру податкового боргу, що підлягає стягненню у даній справі, станом на 13 серпня 2025 року; інтегрована картка платника податків за 2025 рік, а також інтегрована картка платника податків за 2024 рік; інформація відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС "Податковий блок" станом на 13 серпня 2025 року.
Судом досліджено рішення про стягнення коштів з рахунків та електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг та емітентів електронних грошей від 27 червня 2024 року, а також рекомендоване повідомлення про надсилання відповідачу зазначеного рішення.
Крім того, в матеріалах справи наявні акт опису майна у податкову заставу від 27 березня 2025 року, податкова вимога від 13 лютого 2024 року, а також рішення про опис майна у податкову заставу, які були предметом аналізу суду під час розгляду справи.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі по тексту - ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Норми підпункту 14.1.137 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлюють, що орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Підпунктом 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.
Приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно з пунктом 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу, про що зазначено у пункті 88.1 статті 88 Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 88.2 вказаної статті, право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
При цьому, відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України, встановлено, що право податкової застави виникає:
89.1.1. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;
89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;
89.1.3. у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Порядок продажу майна, що перебуває у податковій заставі, врегульовано положеннями статті 95 ПК України.
Пунктом 95.1 статті 95 ПК України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Нормами пункту 95.3 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Зміст наведених правових норм дає підстави для висновку, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду.
Тобто, обов`язковими умовами, наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із даним позовом є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку; відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків; наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.
Сукупність вказаних обставин наділяє контролюючий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.
Саме такий правовий висновок викладено у постанові судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 440/11471/21, від 23.03.2023 у справі №520/15977/2020 тощо.
Отже, положеннями ПК України встановлено черговість вжиття контролюючим органом заходів для погашення податкового боргу: спочатку вчиняються дії для стягнення коштів з платника податків, а у разі їх недостатності погашення податкового боргу здійснюється за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.
Тобто, звернення контролюючого органу до суду з позовними вимогами щодо надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків має відбуватись після звернення про погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності платника податку, зокрема, шляхом стягнення коштів з рахунків у банках, обслуговуючих платника податку. І лише в разі недостатності коштів податковий орган має право звернутись до суду з вимогами про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податку, що перебуває у податковій заставі.
Суд зазначає, що до предмету доказування у справі, що розглядається, входять обставини щодо переліку усіх відкритих платником податків банківських рахунків, наявність/відсутність на таких рахунках грошових коштів, необхідних для погашення наявної у відповідача суми податкового боргу, а також вчинення податковим органом дій щодо стягнення коштів з таких рахунків.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 15.11.2022 (807/675/16), від 06.12.2022 (справа №813/4632/16) та від 24.02.2023 (справа №826/17041/14).
Однак, судом встановлено, що на підтвердження вжиття контролюючим органом заходів, спрямованих на його погашення надано дві платіжні інструкції, зокрема платіжна інструкція від 05.06.2025 № 9528/26-15-13-02-29 по рахунку НОМЕР_1 , яка була повернута без виконання з відміткою про те, що на рахунку платника немає коштів, а також платіжна інструкція від 05.06.2025 № 9538/26-15-13-02-29 по рахунку НОМЕР_4 , яка була повернута без виконання з відміткою про те, що платіжна інструкція не може бути виконана відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", абз. 4 ч. 2 ст. 34 - Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Разом з тим, судом установлено, що у відповідача наявні чотири банківські рахунки. Орім зазначених вище рахунків, по яким вживались заходи щодо списання коштів, у відповідача наявні рахунки у АТ "ПУМБ" НОМЕР_1 , 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ та АТ КБ "ПриватБанк" НОМЕР_2 , 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ.
Однак, позивачем не надано жодних доказів про вчинення податковим органом дій щодо стягнення коштів з цих рахунків.
Відповідно, податковий орган не вжив усієї передбаченої Податковим кодексом України сукупності заходів для стягнення податкового боргу до звернення до суду з вимогою про надання дозволу на його погашення за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.
На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 14, 72-77, 78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
в и р і ш и в:
1. У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАННА ПРОМ" (місцезнаходження: 04111, м. Київ, вул. Данила Щербаківського, 52, код ЄДРПОУ 43380886) про надання дозволу на погашення податкового боргу - відмовити.
2. Копію рішення вручити (надіслати) учасникам справи в порядку, передбаченому статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.