Справа № 130/3632/25
Провадження № 22-ц/801/297/2026
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

13 січня 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Путіліна Євгена Вікторовича
на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Грушковської Л.Ю.,
у справі № 130/3632/25
за позовом ОСОБА_2 (позивач)
до Жмеринської міської ради Вінницької області (відповідач)
про зобов`язання вчинити дії, - 
встановив:
Короткий зміст вимог та історія справи
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася в міськрайонний суд з позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області про зобов`язання вчинити дії.
Рішення суду першої інстанції
Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Жмеринської міської ради Вінницької області про зобов`язання вчинити дії. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
12 грудня 2025 року представник позивача – адвокат Путілін Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що у справі, яка розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на земельну ділянку. Якщо розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів, то за правилами цивільного судочинства має розглядатися спір, який стосується цивільного права, бо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача по справі справи не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 05 січня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Путілін Є.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити. 
Представник відповідача, повідомленого в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався
Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі, суд першої інстанції виходив із того, що позивач просить зобов`язати Жмеринську міську раду виділити ОСОБА_2 із резервного фонду земель запасу земельну ділянку площею 3,9878 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Жмеринської міської ради (територія Курилівецької сільської ради) в натурі (на місцевості), тож в даному випадку вбачається публічно-правовий спір з суб`єктом владних повноважень щодо правомірності його дій/бездіяльності, а відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України даний спір розглядається у порядку адміністративного судочинства. 
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскаржувана ухвала вказаним вимогам не відповідає, а колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке. 
ОСОБА_1 просила зобов`язати Жмеринську міську раду виділити їй із резервного фонду земель запасу земельну ділянку площею 3,9878 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Жмеринської міської ради (території Курилівецької сільської ради) в натурі (на місцевості).
В обґрунтування позову посилалася на те, що вона в порядку спадкування за законом набула право на земельну частку (пай) з відповідною площею, що раніше належала ОСОБА_3 , що посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за законом та сертифікатом на направо на земельну частку (пай) серії ВН № 0429402.
Представником позивача подано Жмеринській міській раді заяву про надання дозволу на складання документації із землеустрою за рахунок земель запасу (резерву) Жмеринської міської ради, орієнтовною площею 3,9878 га для товарного сільськогосподарського виробництва, проте рішенням Жмеринської ради від 20 листопада 2025 року в задоволенні зазначеної заяви було відмовлено. 
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Паювання земель сільськогосподарського призначення проходило у декілька етапів, і нормативно-правовою базою для врегулювання таких правовідносин, зокрема, є Земельні кодекси України у редакціях, чинних на момент виникнення правовідносин, Указ Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» № 666/94, Указ Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» (далі - Указ № 720/95), постанова Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 р. № 122«Про організацію робіт і методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)», Постанова Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифікату на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», Закон України «Про оренду землі», Закон України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV); Методичні рекомендації щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій, затверджені наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, Міністерства сільського господарства і продовольства України, Української академії аграрних наук від 04 червня 1996 року № 47/172/48.
За пунктом 2 Указу № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акт на право колективної власності на землю.
За змістом пункту 1 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Таке паювання сільськогосподарських земель здійснювалось у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт і методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» та постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)».
Зміст цих нормативних актів свідчить по те, що після паювання земель сільськогосподарського підприємства або сільськогосподарської організації у його членів виникає майнове право на виділення своєї частки в натурі (на місцевості).
Отже, зазначені норми матеріального права з самого початку визначали право громадянина на пай як право власності і майнове право.
Така правова оцінка права у подальшому підтверджена Законом № 899-IV, за загальним змістом якого право осіб, що мають право на пай, визначається як право власності на земельну частку (пай).
За положеннями статті 2 ЗК України (2001 року) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).
Як встановила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 листопада 2021 року по справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21) право на земельну частку (пай), у тому числі отримане у порядку спадкування, є окремим об`єктом земельних відносин, а правовідносини щодо права власності на нього та перетворення права на земельну частку (пай) у право власності на земельну ділянку як річ є цивільними правовідносинами щодо зміни прав та обов`язків власника таких прав.
За таких обставин спори, що виникають з приводу наявного права на земельну частку (пай) та його перетворення у право власності на земельну ділянку, є спорами щодо цивільних прав та обов`язків і мають розглядатися судами цивільної юрисдикції.
Саме факт перетворення наявного майнового права у право власності на земельну ділянку як річ відрізняє юрисдикцію цих спорів від спорів щодо отримання дозволу та/або на отримання земельної ділянки вперше за рахунок земель державної або комунальної власності.
При цьому не повинно впливати на визначення юрисдикції, чи дійсно особі належить право власності на земельну частку (пай), чи особа помиляється щодо наявності такого права, оскільки визначення наявності самого права та/або наявності його порушень здійснюється судом при розгляді справи по суті. Помилкове враження особи про наявність у неї права або про його порушення не впливає на юрисдикцію спору, яка визначається при прийнятті судом позовної заяви.
Не впливає також на юрисдикцію спору щодо земельної частки (паю) наявність спору із суб`єктом владних повноважень, оскільки реальний або уявний з боку позивача факт порушення суб`єктом владних повноважень його прав на земельну частку (пай) або його права на отримання замість майнового права на частку іншого права - права власності на річ, не перетворює ці правовідносини у публічно-правові (пункти 8.12-8.16 Постанови).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали – п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України. 
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, Суд,- 
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Путіліна Євгена Вікторовича задовольнити.
Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 грудня 2025 року скасувати, а справу № 130/3632/25 за позовом ОСОБА_2 до Жмеринської міської ради Вінницької області про зобов`язання вчинити дії, - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий        І.М.Стадник

Судді         Ю.Б.Войтко

І.В. Міхасішин