ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 952/928/24 Головуючий суддя І інстанції Яценко Є. І.
Провадження № 22-ц/818/201/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із сімейних відносин, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2026 року         м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року, у цивільній справі №952/928/24, за позовом ОСОБА_1 до Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні.
Позовна заява мотивована тим, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 , який проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання обов`язків, пов`язаних із захистом України, в районі н.п. Новогеоргіївка Синельниковського району Дніпропетровської області. 
Вказала, що її брат ОСОБА_2 вказав саме її як члена сім`ї та найближчого родича під час проходження військової служби, адже саме на її ім`я ІНФОРМАЦІЯ_2 було надіслано сповіщення сім`ї № 296 від 02.04.2024, яким повідомлено про факт загибелі її рідного брата. Батьки позивачки та загиблого брата померли, за життя ОСОБА_2 в шлюбі не перебував, дітей не мав. 
Зазначала, що вона разом із братом проживали разом в її домоволодінні з 2012 року за адресою: АДРЕСА_1 , та позивачка перебувала на його утриманні. Від рідного брата позивачка отримувала протягом всього часу спільного проживання постійно грошові кошти, в тому числі і за період перебування на військовій службі, тобто фактично перебувала у нього на утриманні, оскільки сама не працювала, а займалася домашнім господарством.
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 із рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також перебування на його утриманні.
Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні – задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю з 01.01.2012 по 30.03.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено факт перебування на утриманні у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , його рідної сестри ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, у якій просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення скасувати, ухваливши нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.
Вказало, що для встановлення вказаного факту необхідно для отримання виплат, які передбачені Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» наказом Міністерства оборони України 25 січня 2023 року №45 затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі Порядок).
Згідно Порядку :
1.3. Сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується ОГД, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів…
3.1. Районний (міський) ТЦКСП:
1) є органом, уповноваженим приймати документи (додаток 2) від осіб, які можуть
звернутися за ОГД, оформлювати документи для її призначення та виплати.
Додаток 2 передбачає:
Документ, що підтверджує родинні зв`язки з загиблим (померлим) військовослужбовцем відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: 
а) для дружини/чоловіка - свідоцтва про шлюб; 
б) для дитини - свідоцтво про народження дитини; 
в) для батьків - свідоцтво про народження загиблого (померлого); 
г) для осіб, які перебували на утриманні загиблого (померлого) - документ, що підтверджує перебування на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця. 
Тому, зазначені документи є обов`язковими.
В такому випадку від встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю залежить виникнення права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та отримання одноразової грошової допомоги, тому Міністерство оборони України повністю заперечує проти задоволення позову. 
Від встановлення юридичного факту залежить підтвердження за заявницею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно- правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення до суду, яка полягає у підтвердженні певного соціального статусу заявниці. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.
Зазначило, що згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Вважає за необхідне наголосити, що Верховним Судом у справі №531/295/19 в Постанові від 08 грудня 2021 року зазначено, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. Однак інших доказів в матеріалах даної справи не існує. А тому суд першої інстанції виніс незаконне рішення. 
Просить також звернути увагу, що Верховним Судом у справі №588/350/15 в Постанові від 15.08.2019 року зазначено, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем протягом 2012 -2014 років коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Вказує, що факт спільного проживання в одному місці не свідчить про спільне проживання саме як сім`ї. 
Вважає, що суд не врахував, що заявниця не довела заявлений юридичний факт та не надала жодних належних доказів щодо його підтвердження.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України вивчив матеріали справи та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі показань свідків, зібраних та досліджених у справі доказів в їх сукупності є доведеним факт проживання однією сім`єю позивачки ОСОБА_1 та її брата ОСОБА_2 , а також перебування позивачки на утриманні брата.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні брата до смерті останнього, оскільки це їй необхідно оформити документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю брата.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), – гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції.
При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі – у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Підстави для встановлення судом факту перебування на утриманні (переважно для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника або допомоги) включають необхідність підтвердження того, що матеріальна допомога від іншої особи була постійним і основним джерелом засобів до існування. Встановлюється судом у порядку окремого провадження за умови неможливості отримання заявником довідки в позасудовому порядку.
В абзаці першому частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі – СК України) встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно до п. 4 ст. 16-1 ЗУ ПРО соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:
інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.
в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;
г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Отже, за змістом вказаних норм законів утриманцем вважається непрацездатний член сім`ї (або близький родич), який перебував на повному забезпеченні годувальника або отримував від нього допомогу, що була його основним і постійним джерелом існування. До цієї категорії належать діти до 18 років, студенти до 23 років, пенсіонери, особи з інвалідністю та інші родичі (зокрема сестра) незалежно від віку та працездатності, якщо вони не працюють та доглядають за дітьми померлого до досягнення ними 14 років. 
Факт перебування такої фізичної особи на утриманні померлого має юридичне значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. 
Саме тому ці обставини підлягали встановленню судом у даній справі.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника.
Як зазначено вище, за загальним правилом судом може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії, відшкодування шкоди чи отримання грошової допомоги тощо. Факт перебування особи на утриманні померлого має місце за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю (заявнику), була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була неодноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Наведений вище правовий висновок та аналогічні йому викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №210/2422/16-ц, від 22 травня 2019 року в справі №520/6518/17, від 22 жовтня 2020 року в справі №210/343/19, від 13 січня 2021 року в справі №592/17552/18, від 27 січня 2021 року в справі №584/1166/15-ц.
Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення, зокрема, факту постійного перебування фізичної особи на утриманні.
Метою встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні заявниця зазначає реалізацію її права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України, у зв`язку зі смертю брата-військовослужбовця.
Згідно ч.1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Тобто, заявниця мала б довести суду систематичне та повне утримання, відсутність інших джерел доходів окрім допомоги померлого, довести, що допомога годувальника була постійним основним джерелом засобів до її існування.
Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 , ОСОБА_3 28 вересня 2002 року уклала шлюб з ОСОБА_6 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.11).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Таким чином ОСОБА_2 є рідним братом позивачки ОСОБА_1 .
Мати позивачки та її брата ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 (а.с.23).
Батько позивачки та її брата ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_7 (а.с.24).
З довідки Новомажарівського старостинського округу №7 Зачепилівської селищної ради Харківської області від 20.09.2024 № 96/02-01 вбачається, що ОСОБА_1 з 2012 року по 2024 рік постійно проживала разом з її братом ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34). 
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вони разом з братом вели спільне господарство, займалися ремонтом будинку у якому проживали разом, купували меблі, дрова, предмети для домашнього побуту, мали спільний бюджет, брат допомагав фінансово позивачці, був для неї опорою і підтримкою. За життя ОСОБА_2 у шлюбі не перебував, дітей не мав. З 2014 року ОСОБА_2 під час АТО служив за контрактом в ЗСУ. З 2017 року по лютий 2022 року працював у сільськогосподарській фірмі «Агро Овен Ко». У березні 2022 року ОСОБА_2 був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_8 та був зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачки ОСОБА_2 загинув під час виконання службових обов`язків в районі н.п. Новогеоргіївка Синельниковського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_8 (а.с.20).
02.04.2024 Сповіщенням сім`ї № 296 ІНФОРМАЦІЯ_8 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що її рідний брат ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19). 
Після загибелі рідного брата позивачка займалася організацією його поховання.
У судовому засіданні були допитані такі свідки.
Свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона є донькою позивачки та підтвердила, що дійсно з 2012 року її мати постійно проживала разом з рідним братом ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . Її дядько свого власного житла не мав, тому і проживав разом з її матір`ю. Відносини у них були добрі, вони вели спільний побут, мали спільний бюджет, коли ОСОБА_2 у 2022 році був мобілізований до ЗСУ він постійно пересилав на її банківську картку грошові кошти, які вона передавала своїй матері, так як остання не мала банківського рахунку. 
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 01.04.2025 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_10 , який є рідним братом загиблого ОСОБА_2 , та підтвердила той факт, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2012 року проживали разом в її будинку в с. Нове Пекельне Зачепилівського району Харківської області, так як останній не мав власного житла. Позивачка в цей час не працювала, займалася домогосподарством, а рідний брат завжди утримував позивачку, надавав їй матеріальну допомогу, оскільки він постійно мав дохід: служив в АТО, працював у фермерському господарстві, а з початку війни служив у ЗСУ. Після мобілізації ОСОБА_2 до ЗСУ з 2022 року матеріальна допомога від брата позивачці надходила постійно, він надсилав грошові кошти на її картку, а вона потім віддавала їх ОСОБА_1 , бо остання не мала своєї картки. Також коли брат приїжджав до дому у відпустку він також постійно надавав матеріальну допомогу позивачці.
Свідок ОСОБА_11 повідомила, що вона є сестрою позивачки та підтвердила, що дійсно з 2012 року її сестра постійно проживала разом з рідним братом ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 власного житла та сім`ї не мав, тому і проживав разом з сестрою. За час спільного проживання вони вели спільний побут, мали спільний бюджет, оскільки ОСОБА_1 не працювала, вона займалася домашнім господарством, а грошові кошти заробляв ОСОБА_2 , так як він служив в АТО, а потім працював на сільськогосподарському підприємстві. ОСОБА_2 у 2022 році був мобілізований до ЗСУ, однак він постійно пересилав гроші позивачці через ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . 
Як вбачається з копії платіжних інструкцій, роздрукованих з мобільного додатку «Приват24», перерахунок грошових коштів від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за період з 21.02.2021 по 16.03.2024 на загальну суму 431 260,00 грн.(а.с.35-104).
Разом з тим, колегія суддів зважає на те, що для отримання статусу утриманця у розумінні вказаних норм права крім отримання грошової допомоги необхідно довести, що заявниця-утриманець була непрацездатною. Однак у справі відсутні відповідні докази з цього приводу. 
Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні позивачці необхідно для подальшої реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченою Постановою KMУ № 168 від 28.02.2022.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частини другої, четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, і сім`я створюється на підставі, зокрема шлюбу.
Згідно із ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 Сімейного кодексу України
Проте, заявницею не надано доказів ведення спільного господарства з ОСОБА_2 з 2012 року, наявності спільних витрат, участі у витратах з утримання житла в цей період, його ремонту тощо.
Отже, встановлення факту спільного проживання само по собі не має юридичного значення для тієї мети, яка вказана заявницею у заяві, оскільки не надає особі права на отримання ані виплати у зв`язку із загибеллю, ані отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що на момент загибелі брата заявниця була повнолітньою та працездатною. Жодних доказів, які б підтверджували її належність до категорії непрацездатних осіб, що мають право на призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суду не надано. Відсутні також належні докази того, що допомога, яку вона отримувала від брата, була для неї єдиним або основним джерелом засобів існування, а не додатковою підтримкою.
Саме такі обставини мають юридичне значення у даному випадку згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 24 вересня 2025 року у справі №442/1002/24, який колегія суддів враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Всупереч вказаній нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не звернув уваги, що у контексті вказаних норм матеріального права, за відсутності даних про те, що заявниця є непрацездатною, - докази про отримання від брата вищевказаних грошових сум є недостатнім для встановлення юридичного факту перебування заявниці на його утриманні.
Згідно наявних у справі доказів як до смерті свого брата, так і на даний час заявниця є працездатною. Наведені з цього приводу доводи скарги є обґрунтованими та спростовують висновки суду.
Також у позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що нею було укладено шлюб з іншою особою - ОСОБА_6 (а.с.2, 11), однак матеріали справи не містять даних щодо розірвання шлюбу чи інших доказів, що вона не підтримувала шлюбних відносин зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , а тому відповідно до змісту норми ст. 3 СК України повнолітній брат не може входити до складу сім`ї заявниці. 
У позовній заяві ОСОБА_1 посилалася на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, системне тлумачення цих норм свідчить, що статус утриманця надається лише тим членам сім`ї, які одночасно: належать до категорії непрацездатних осіб (ст. 30 Закону), перебували на утриманні померлого (ст. 31 Закону).
Отже, сама лише наявність факту допомоги з боку загиблого брата не є достатньою підставою для визнання заявниці утриманкою, оскільки відсутня перша обов`язкова умова – її непрацездатність. При цьому сам факт того, що скаржниця протягом тривалого часу не мала постійного доходу, не може свідчити про її непрацездатність у розумінні закону, а лише підтверджує, що вона фактично не працювала. Відповідно, відсутність доходу не ототожнюється з відсутністю працездатності та не створює підстав для надання статусу утриманця.
Сам факт надання окремих грошових сум не є достатнім підтвердженням того, що військовослужбовець протягом життя взяв на себе обов`язок утримувати заявницю та забезпечував її основні потреби. Відповідно до вимог закону, утримання має передбачати систематичність і сталість наданої допомоги, а також те, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування для особи, яка претендує на статус утриманця.
Отже, всупереч вимогам частини 1 статті 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, заявниця в підтвердження своїх вимог щодо встановлення факту спільного проживання з 2012 року і перебування з вказаного часу на утриманні брата ОСОБА_2 доказів не надала і судом їх не здобуто, а відтак, заява є безпідставною та в її задоволенні необхідно відмовити.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні загиблого ОСОБА_2 , одержання від нього допомоги, яка була для ОСОБА_1 постійним і основним джерелом засобів до її існування, а відтак суд безпідставно задовільнив вимоги заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні ОСОБА_2 .
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2906 грн 88 коп. (а.с.209)
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – задовольнити.
Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року-скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Міністерства оборони України (ЄДРПОУ 00034022) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2906 грн 88 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 04 лютого 2026 року.
Головуючий        В.Б.Яцина
Судді колегії       Ю.М.Мальований
Н.П.Пилипчук