КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2025 року справа №320/15309/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 28.02.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.11.2018;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 12.11.2018 із застосуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін, для подальшої індексації з врахуванням абзацу 4, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 з урахуванням виплачених сум - індексації грошового забезпечення за вказаний період, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 12.11.2018 по день її фактичної виплати - відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2002 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 29.10.2002 по 12.11.2018 у військовому званні "старший солдат", була звільнена наказом командира від 12.11.2018 №281-РС та виключена зі списків особового складу наказом від 12.11.2018 №307. Позивач стверджує, що з січня 2008 року по листопад 2018 року індексація грошового забезпечення їй не нараховувалася та не виплачувалася, або виплачувалася в неналежному (зменшеному) розмірі, що підтверджується довідками-розрахунками та нульовими показниками індексації за відповідні місяці.
На думку позивача, причиною порушення стало невірне визначення відповідачем "базового місяця" для обчислення індексу споживчих цін, з якого проводиться індексація грошового забезпечення. Позивач посилається на Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою КМУ №1078 від 17.07.2003, і вказує, що базовий місяць залежить виключно від підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за рішенням Уряду. Позивач стверджує, що для її категорії військовослужбовців підвищення посадових окладів востаннє було здійснене з 01.01.2008 відповідно до постанови Уряду №1294 від 07.11.2007 (яка діяла до 01.03.2018), а наступне системне підвищення відбулося з 01.03.2018 на підставі постанови Уряду №704 від 30.08.2017. Відтак, за її позицією, базовими місяцями для індексації мають бути січень 2008 року - для періоду до березня 2018 року, та березень 2018 року - для подальшої індексації. Позивач наголошує, що будь-які індивідуальні чинники (прийняття на роботу, переведення, додаткові виплати) не змінюють базовий місяць, якщо урядових рішень про підвищення окладу не було.
Позивач детально викладає методологію розрахунку належної індексації в межах прожиткового мінімуму та застосування абзацу четвертого пункту 5 Порядку №1078 у місяці підвищення доходу, наводячи, що сума індексації, сформована станом на лютий 2018 року, становила 4 258,75 грн (відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики, за умови останнього підвищення окладів у січні 2008 року), а підвищення грошового забезпечення у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року склало 394,47 грн (8329,47 – 7935,00). Отже, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, у березні 2018 року їй мала виплачуватися фіксована "різниця індексації" у розмірі 3 864,28 грн (4258,75 – 394,47), яка зберігається щомісячно до наступного урядового підвищення окладів або до моменту, коли приріст індексу споживчих цін знову перевищить поріг 103 відсотки, спричиняючи подальше нарахування індексації понад фіксовану різницю.
Позивач обґрунтовує право на індексацію як складову грошового забезпечення військовослужбовців, яка підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті за рахунок відповідних коштів, зазначених у Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII та Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII. Вона посилається на конституційні гарантії, практику Верховного Суду та позиції ЄСПЛ щодо недопустимості відмов у передбачених законом виплатах через відсутність бюджетних асигнувань, і стверджує, що невиплата індексації порушує її право на мирне володіння майном та державні гарантії оплати праці (грошового забезпечення).
Окремо позивач просить нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації відповідно до Закону України №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку, затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2001. Позивач зазначає, що компенсація розраховується як добуток нарахованого, але невиплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на приріст індексу споживчих цін за період затримки, поділений на 100, і підлягає виплаті незалежно від того, чи було попереднє окреме нарахування доходу, за умови наявності факту простроченої виплати грошового доходу, що не має разового характеру.
Також позивач вимагає одночасного відшкодування сум податку на доходи фізичних осіб, утриманих із належних їй індексаційних сум, посилаючись на пункт 2 Порядку, затвердженого постановою Уряду №44 від 15.01.2004, із змінами постанови №375 від 31.05.2017, якими передбачено виплату щомісячної грошової компенсації ПДФО військовослужбовцям та особам, звільненим зі служби, щодо виплат, права на які набуті у зв`язку з проходженням служби.
Стосовно строків звернення до суду позивач наполягає, що вимоги про стягнення заробітної плати (грошового забезпечення), у тому числі індексації та компенсації за прострочення її виплати, не обмежуються будь-якими строками, посилаючись на позиції Конституційного Суду України та Верховного Суду щодо доступу до правосуддя, гнучкого застосування процесуальних строків і недопустимості надмірного формалізму у випадках порушення права на оплату праці. Позивач також зазначає, що не зловживала правом на звернення і діяла добросовісно для захисту своїх прав.
На підставі наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 23.05.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
26.06.2023 канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не визнає заявлених позовних вимог та вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Представник відповідача зазначає, що дії щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу здійснювались відповідно до чинного законодавства та розпоряджень Міністерства оборони України, а права позивача як військовослужбовця були дотримані в повному обсязі.
Відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів". Згідно з пунктом 3 цієї постанови органи державної влади мали забезпечити підвищення посадових окладів та інших складових заробітної плати з 1 грудня 2015 року таким чином, щоб розмір підвищення перевищив суму індексації, яка мала бути виплачена у грудні 2015 року. Відповідач наголошує, що саме грудень 2015 року визначено місяцем підвищення грошових доходів населення, у тому числі військовослужбовців, випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Відтак, для подальшої індексації обчислення індексу споживчих цін розпочалось з січня 2016 року.
Відповідач зазначає, що відповідно до рішення Міністра оборони України, доведеного телеграмою від 31.12.2015 №248/3/1/1150, у грудні 2015 року військовослужбовцям було підвищено рівень доходів за рахунок збільшення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема премій. Це підвищення склало 6134,80 грн, що у 2,7 рази перевищило суму ймовірної індексації за грудень 2015 року. Таким чином, на думку відповідача, індексація у наступних місяцях не відновлювалася, оскільки розмір підвищення доходу перевищив суму індексації, яка могла бути нарахована.
Військова частина також посилається на накази Міністерства оборони України №144 від 27.01.2016 та №60 від 08.02.2016, якими було визначено особливості виплати грошового забезпечення у 2016-2017 роках, а також на телеграму від 29.01.2018 №248/3/9/172, якою підтверджено, що розмір місячного грошового забезпечення залишався на рівні попередніх років до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017, яка передбачила чергове підвищення з 01.03.2018.
Відповідач підкреслює, що відповідно до абзацу 9 пункту 5 Порядку №1078 та додатку 5 до нього, для визначення індексу споживчих цін обчислення здійснювалося наростаючим підсумком з січня 2016 року. Оскільки нарахована сума індексації протягом січня 2016 року – лютого 2018 року не перевищила розмір підвищення доходу у грудні 2015 року, індексація грошового забезпечення у цей період не проводилася. Відтак, за твердженням відповідача, нарахована індексація позивачу за період з січня 2008 року по листопад 2018 року становила 0,00 грн щомісячно.
Таким чином, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для визнання його дій протиправними, оскільки він діяв у межах чинного законодавства та виконав усі вимоги нормативних актів. Військова частина наголошує, що позивачу було забезпечено достатній рівень грошового доходу, який перевищував рівень інфляції, а кошти на індексацію грошового забезпечення у зазначений період бюджетом Міністерства оборони не передбачались. У зв`язку з цим відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
04.07.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач категорично не погоджується з доводами відповідача та наполягає на власній позиції, зазначаючи, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, закріпленою у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII та Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" №1282-XII. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язком усіх роботодавців, незалежно від форми власності чи виду юридичної особи, і не може бути поставлене у залежність від бюджетних асигнувань чи фінансових можливостей установи.
Позивач наголошує, що правове регулювання індексації визначає чіткі умови: коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації, виникає право на щомісячне отримання відповідної суми у складі заробітної плати чи грошового забезпечення. Це право зберігається до моменту підвищення посадових окладів, після чого індексація припиняється і відновлюється лише при повторному перевищенні порогу інфляції. Позивач посилається на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 27.04.2021 у справі №380/1513/20, де суд підтвердив універсальний характер механізму індексації та його обов`язковість для всіх роботодавців.
Позивач підкреслює, що базовим місяцем для проведення індексації є місяць підвищення посадового окладу, тобто місяць, коли заробітна плата зросла за рахунок постійних складових. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007, яка діяла з 01.01.2008 до 01.03.2018, посадові оклади військовослужбовців не змінювалися, а отже, базовим місяцем для індексації є саме січень 2008 року. Наступне підвищення відбулось лише у березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017, яка встановила нові розміри посадових окладів. Таким чином, позивач наполягає, що індексація мала проводитися з урахуванням базових місяців січня 2008 року та березня 2018 року.
Позивач також звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у справах №400/1118/21 та №420/3593/20, де суд розтлумачив положення пунктів 2, 5, 10-2 Порядку №1078 і підтвердив, що базовим місяцем є саме місяць підвищення посадового окладу. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №380/7071/21, де суд погодився з визначенням січня 2008 року як базового місяця для індексації грошового забезпечення військовослужбовців.
Крім того, позивач посилається на Закон України №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001. Позивач зазначає, що несвоєчасна виплата індексації тягне за собою обов`язок компенсувати втрату частини доходів. Компенсація обчислюється як добуток невиплаченого доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період затримки. При цьому право на компенсацію виникає незалежно від того, чи були такі суми попередньо нараховані, або можуть бути нараховані на підставі судового рішення. Позивач посилається на практику Верховного Суду у справах №810/1092/17 від 22.06.2018 та №803/203/17 від 13.01.2020, де суд підтвердив, що компенсація має виплачуватися навіть у випадках, коли доходи не були фактично нараховані.
Т/аким чином, позивач вважає доводи відповідача необґрунтованими та наполягає на задоволенні позову, оскільки індексація грошового забезпечення є обов`язковою державною гарантією, базовими місяцями для її проведення є січень 2008 року та березень 2018 року, а несвоєчасна виплата індексації породжує право на компенсацію втрати доходів відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні до суду не звертались.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 29.10.2002 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2002 №28) по 12.11.2018 на різних посадах, у військовому званні "старший солдат".
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2018 №281-РС (по особовому складу) позивача звільнено з військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2018 №307 (по стройовій частині) позивача виключено із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення.
22.03.2023 представник позивача – адвокат Гогоша П. звернувся з адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив надати інформацію про всі види та розміри грошового забезпечення позивача за період з 13.03.2008 по 12.11.2018, повідомити чи буде нараховано та виплачеано позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2008 по 12.11.2018.
Листом від 11.04.2023 №2775 відповідач повідомив, що запитувана інформація за 2008-2018 роки не може бути надана, оскільки вказані документи знищені на підставі термінів зберігання документів. Щодо нарахування індексації грошового забезпечення за період з 13.03.2008 по 31.12.2015 зазначено, що дана виплата нараховувалась позивачу щомісяця з урахуванням базового місяця – січень 2008 року. Стосовно індексації з січня 2016 року по лютий 2018 року повідомлено, що її обчислення здійснювалось до перевищення нарахованої суми індексації розміру підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом у грудні 2015 року. Оскільки обчислений розмір сум індексації до березня 2018 року не перевищив розмір підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом у грудні 2015 року, то не відновилось нарахування сум індексації грошового забезпечення в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб до березня 2018 року включно.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Вирішуючи даний адміністративний позов по суті, суд зазначає наступне.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Суд також враховує, що реалізація дискреційних повноважень суб`єктом владних повноважень має здійснюватися виключно в межах, визначених законом, із дотриманням принципу верховенства права, правової визначеності та заборони свавілля. Надання суб`єкту вибору серед кількох правомірних рішень не означає право діяти на власний розсуд поза межами та цілями, передбаченими законодавством. Такий підхід відповідає практиці Європейського суду з прав людини, зокрема щодо обмеженості дискреції та необхідності законодавчої визначеності для уникнення довільного втручання в права особи.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Своєю чергою, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №20ІІ-XII (далі – Закон №20ІІ-XII), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частин 1 – 3 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Частинами 2 та 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 №2017-ІІІ "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон №2017-ІІІ) передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 9 Закону №2017-ІІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення та порядок її проведення визначений Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1282-ХІІ), відповідно до статті 1 якого індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 1 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Згідно із статтею 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За приписами статті 4 Закону №1282-ХІІ (у редакції до 01.01.2016) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а з 01.01.1016 - 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 2 статті 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до статті 6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).
Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка з 2003 по 2015 роки, та починаючи з 01.01.2016 - 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 №690) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної допомоги сім`ям з дітьми, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Згідно з пунктом 5 Порядку №1078 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 №170) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
Суд звертає увагу, що з приписів вищенаведених положень Порядку №1078 вбачається правило події збільшення розміру мінімальної заробітної чи події зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (що має місце у випадку підвищення винагороди за працю) залишалось одночасно і правовою підставою для припинення раніше розпочатої процедури індексації наростаючим підсумком, і правовою підставою для початку нової процедури індексації з наступного календарного місяця.
На момент виникнення спірних правовідносин посадові оклади військовослужбовців встановлювались відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова №1294), яка набрала чинності з 01.01.2008.
З набранням чинності Постановою №1294 з 01.01.2008 відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців. Тому, з урахуванням пункту 5 Порядку №1078, січень 2008 року є базовим для обчислення індексації грошового забезпечення позивача. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів військовослужбовців.
Постанова №1294 діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018.
У період з 01.01.2008 по 01.03.2018 розміри посадових окладів військовослужбовців не змінювались. З набранням чинності Постанови №704, відбулось збільшення посадових окладів військовослужбовців, яке, відповідно, призвело до зміни базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення позивача. Відтак, саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачки за період з 01.01.2008 по 28.02.2018.
Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру посадового окладу, яке вперше відбулось у січні 2008 року на підставі Постанови №1294 та не залежить від зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових без підвищення посадових окладів (в тому числі премії та додаткових видів грошового забезпечення таких як надбавки, підвищення, винагороди).
Постановою №704 Кабінет Міністрів України змінив систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.
Так, відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, фактично з 01.03.2018 був визначений інший порядок встановлення та розміру посадового окладу, у зв`язку із чим такий місять є базовим місяцем при подальшому обчисленні розміру грошового забезпечення.
У контексті оцінки спірних правовідносин суд виходить із того, що місяцем підвищення (базовим) вважається місяць, у якому підвищено тарифну ставку (посадовий оклад), а не грошове забезпечення за рахунок його постійних складових, сума індексації визначається залежно від останнього підвищення окладу за посадою, яку обіймає військовослужбовець, а підвищення грошового забезпечення за рахунок інших складових, без підвищення окладу, не впливає на індексацію та не призводить до зміни базового місяця й зменшення суми індексації. Індексацію нараховують пропорційно відпрацьованому часу. При цьому, індексація не нараховується, якщо сума збільшення грошового забезпечення в місяці підвищення посадового окладу перевищує суму індексації.
Так, матеріалами справи підтверджується безперервне проходження позивачем військової служби у період з 01.01.2008 по 12.11.2018 та одержання грошового забезпечення. Підсумовуючи викладене та виходячи з нормативно-правового регулювання у відповідній сфері правовідносин, позивач мав право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 12.11.2018 (включно) із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року.
Водночас відповідачем не надано суду належних доказів нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 12.11.2018 (включно) із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року.
Щодо твердження відповідача про те, що питання стосовно визначення суми індексації, розміру посадового окладу, базового місяця належать до виключної компетенції відповідача та є його дискреційним повноваженням, суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.11.2021 по справі №120/313/20-а, а саме:
"Стосовно дискреційних повноважень, Суд неодноразово зазначав, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Наведені висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №802/412/17-а, від 11 квітня 2018 року у справі №806/2208/17. Також Верховний Суд раніше вже звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації (пункт 26 постанови від 5 лютого 2020 року у справі №825/565/17). У цьому контексті Суд додатково зауважує, що за змістом пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення.
При цьому, визначення базового місяця судом не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а є лише заходом спрямованим на остаточне вирішення спору між сторонами та повне відновлення порушених прав та законних інтересів позивача".
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.05.2022 по справі №400/4491/20.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи дії відповідача у взаємозв`язку з матеріалами справи та правовими нормами, суд встановив, що неправомірні рішення щодо визначення базового місяця та неврахування норм Порядку №1078 призвели до порушення права позивача на належну індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2008 по 12.11.2018, гарантовану Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
За таких обставин, відсутність механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні роки та відсутність у розрахунку фонду грошового забезпечення відповідача коштів для виплати індексації не позбавляють відповідача обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку, а не проведення та невиплата цієї гарантії є втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд також наголошує, що відповідно до статті 8 Конституції України принцип верховенства права є основоположним у правовій системі України. Всі органи державної влади зобов`язані діяти виключно в межах і у спосіб, встановлений Конституцією та законами України. Відповідач, діючи всупереч нормам матеріального права, порушив права позивача на належну індексацію грошового забезпечення.
Отже, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період з 01.01.2008 по 12.11.2018 є протиправною.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.
Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, тоді як завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення. Тому належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період, а не стягнення визначеної самостійно суми заборгованості.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 17.09.2020 у справі №420/1207/19.
При цьому, суд зазначає, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення та визначити базовий місяць.
Отже, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
Водночас суд звертає увагу на те, що позовні вимоги у частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 12.11.2018 по день її фактичної виплати відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, є передчасними.
Відповідно до наведених норм законодавства, компенсація втрати частини доходів провадиться у разі затримки виплати доходів, які вже нараховані або підлягають нарахуванню, і здійснюється одночасно з фактичною виплатою відповідних сум. Таким чином, обов`язок відповідача щодо нарахування та виплати компенсації втрат доходів виникає лише після визначення та виплати позивачу належних сум індексації грошового забезпечення.
З огляду на це, вимоги позивача про одночасне зобов`язання відповідача здійснити компенсацію втрат доходів за період з 01.01.2008 по 12.11.2018, а також компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від основного зобов`язання та підлягають виконанню лише у майбутньому, після фактичної виплати індексації.
У рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судом також береться до уваги, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до пунктів 1, 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, докази понесення ним інших судових витрат у справі відсутні, у зв`язку з чим розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 по 28.02.2018.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 01.01.2008 по 28.02.2018 індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
4. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.11.2018.
5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 01.03.2018 по 12.11.2018 із застосуванням березня 2018 року, як місяця обчислення індексу споживчих цін, для подальшої індексації з врахуванням абзацу 4, пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 з урахуванням виплачених сум - індексації грошового забезпечення за вказаний період, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
6. У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.