Справа № 219/3933/21 
2/212/741/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2026 року місто Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого Чайкіна І.Б.,за участю секретаря судового засідання Хімченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАХМУТ-ВОДА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
встановив:
Комунальне підприємство «БАХМУТ-ВОДА» в особі директора Трущіна С.М. звернулось з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за період з 01 лютого 2008 року по 31 березня 2021 року за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 14 995,92 гривень, а також суми витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 гривень, посилаючись на те, що позивач регулярно надавав послуги відповідачам з постачання питної води та прийманню стічних вод, та проводив нарахування за спожиті послуги за показниками загально будинкових (групових), індивідуальних (квартирних) приладів обліку, а за їх відсутністю відповідно до затверджених у встановленому діючим законодавством України порядку, нормами та тарифами, однак відповідачі, порушуючи вимоги чинного законодавства щодо сплати комунальних послуг і умови договору про надання населенню послуг з питного водопостачання та водовідведення та не сплачуючи борг за спожиті послуги з постачання питної води та прийманню стічних вод добровільно, завдають майнову шкоду позивачу. В результаті вищенаведеного, заборгованість відповідачів відповідно до даних особистого рахунку за період з 01 лютого 2008 року по 31 березня 2021 року складає 14 995,92 гривень, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.08.2021 року позовні вимоги Комунального підприємства «БАХМУТ-ВОДА» задоволені у повному обсязі.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.12.2021 року скасовано заочне рішення та справу призначено до розгляду.
Сторона відповідача скористалася правом подання відзиву на позов в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 не проживав більше 15 років, а тому не користувався послугами з постачання питної води, його фактичним місцем проживання є місто Київ. Заявили заяву про застосування строків позовної давності до спірних вимог, оскільки позивач пропустив трирічний строк звернення до суду. Враховує, що позивачем не надано відповідних доказів щодо споживання ОСОБА_1 їх послуг, будь – який договір між позивачем та відповідачами не укладено щодо надання вказаних послугю
Розпорядженням Голови Верховного Суду від 21.10.2022 № 61 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану територіальну підсудність судових справ Артемівського міськрайонного суду Донецької області визначено Покровському районному суду міста Кривого Рогу.
Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого РОГУ Дніпропетровської області від 01.09.2025 року позовну Товариства з обмеженою відповідальністю «БАХМУТ-ВОДА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію передано за підсудністю до Покровського районного суду міста Кривого Рогу.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2025 року, справа була передана у зв`язку зі зміною територіальної підсудності справ Артемівського міськрайонного суду Донецької області судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Чайкіну Ігорю Борисовичу.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30.09.2025 року справу прийнято до провадження.
Комунальне підприємство «БАХМУТ-ВОДА» звернулися до суду із клопотанням, зменшивши 28.11.2025 року позовні вимоги, та просили стягути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 12926,88 гривень заборгованість за комунальні послуги, оскільки В грудні 2021 року за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 було виконано перерахунок нарахувань з 27.08.2019 року (зменшено суму нарахувань) за заявою споживача про виписку за іншою адресою АДРЕСА_2 . Таким чином позовні вимоги повинно бути зменшено на суму 2069 грн. 04 коп. Просили справу розглядати без їх участі.
В матеріалах справи міститься лист СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ в якому зазначена інформація, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено актовий запис № 510 БАХМУТСЬКИМ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (а.с. 116)
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 11.12.2025 року провадження у справі за позовною заявою КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «БАХМУТ-ВОДА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за оплату комунальних послуг до ОСОБА_2 закрито у зв`язку зі смертю останнього.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, повідомлений про дату, час та місце слухання справи в порядку у відповідності до ч. 10 ст. 187 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом відзиву скористався (а.с.91-92). Крім того, в матеріалах справи міститься письмове клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі та участі його представника, за наявними у справі матеріалами (а.с. 76).
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України)
Судом встановлено, що, що відповідно до виписки по особовому рахунку відповідачі мають заборгованість перед позивачем за надані послуги з питного водопостачання та водовідведення, а також з постачання питної води і прийманню стічних вод в сумі 14 995,92 гривень за період з 01 лютого 2008 року по 31 березня 2021 року (а.с. 5, 6-7).
З довідки № 29330 про склад сім`ї споживача послуг з централізованого водопостачання (водовідведення), виданої станом на 12 квітня 2021 року, за даними автоматизованої бази нарахувань та сплати за послуги, вбачається, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4), та їм на вищевказану адресу 06 травня 2019 року позивачем направлено претензію щодо сплати заборгованості за використання наданих позивачем послуг (а.с. 4).
Відповідно до копії довідки про встановлені тарифи та норми водоспоживання та водовідведення по КП «БАХМУТ-ВОДА» для споживачів населення встановлено тарифи для сплати за надані послуги, які затверджені рішенням виконавчого комітету Артемівської міської ради (а.с. 8).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої судом 06 серпня 2021 року за № 269362372, відомості щодо прав власності, інших речових прав, іпотек, обтяжень щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у вказаних реєстрах відсутня (а.с. 44).
За даними реєстру Бахмутської Міської об`єднаної територіальної громади ОСОБА_1 з 27.08.2019 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15).
Як зазначає позивач за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 було виконано перерахунок нарахувань з 27.08.2019 року (зменшено суму нарахувань) за заявою споживача про виписку за іншою адресою АДРЕСА_2 та зменшено позовні вимоги на суму 2069.04 гривень.
Приписами ст. 901 Цивільного кодексу України, далі ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», далі Закон).
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Стаття 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає права і обов`язки споживачів, а саме: 1. Споживач має право: 1) одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; 2) без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; 3) на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна); 4) на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; 5) на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; 6) на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; 7) отримувати від управителя, виконавців комунальних послуг штраф у розмірі, визначеному договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, за перевищення нормативних строків проведення аварійно-відновних робіт; 8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у встановленому законодавством порядку; 9) складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт; 10) без додаткової оплати отримувати від виконавця відповідної послуги чи іншої уповноваженої на розподіл комунальної послуги особи детальний розрахунок розподілу обсягу спожитих комунальних послуг між споживачами багатоквартирного будинку; 11) без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі; 12) у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води; 13) розірвати договір про надання комунальної послуги, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання договору, за умови допуску виконавця для здійснення технічного припинення надання відповідної послуги. Це право не поширюється на договір про постачання теплової енергії, укладений зі споживачами у багатоквартирному будинку, крім випадку розірвання такого договору колективним споживачем.
Індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 2) своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; 3) забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; 4) власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; 6) дотримуватися правил безпеки, зокрема пожежної та газової, санітарних норм; 7) допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) управителя, виконавців комунальних послуг або їхніх представників у порядку, визначеному законом і договорами про надання відповідних житлово-комунальних послуг, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку; 8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; 9) забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності, до експлуатації в осінньо-зимовий період; 10) {Дію пункту 10 частини другої статті 7 зупинено до 1 липня 2020 року згідно із Законом № 533-IX від 17.03.2020} у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг; 11) інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором; 12) надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
У силу ст. 526 ЦК України, п. 33, 36 «Правил надання населенню послуг водопостачання і водовідведення» позивач фактично надає відповідачу послуги з водопостачання і водовідводу, у силу чого відповідач зобов`язаний робити оплату наданих послуг.
За правилами пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Таким чином, споживач зобов`язаний оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг (постанова Верховного Суду України, від 30 жовтня 2013 року по справі №6-59цс13).
Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з водопостачання та водовідведення. Однак, виходячи з доказів, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що відповідачі не виконують цих зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2021 року утворилась заборгованість по оплаті цих послуг в сумі 14 995,92 гривень, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 5-7).
Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2008 року по 31 березня 2021 року, а відповідач ОСОБА_1 з 27.08.2019 року має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , то заборгованість має нараховуватись по серпень 2019 року, у зв`язку з чим позивач здійснив перерахунок та просив стягнути заборгованість у розмірі 12 926, 88 гривень.
Крім того, суду не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач відмовлявся від споживання послуг водопостачання та водовідведення у встановленому порядку, чи зверталися до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі ( як зазначає відповідач ОСОБА_1 , що він 15 років не проживав в квартирі та його місцем проживання є місто Київ) та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг.
Щодо заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).
За правилами статті 256 ЦК України, позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Приписами частини четвертої статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд звертає увагу, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).
Згідно із наявним в матеріалах справи розрахунку в січні 2013 року було сплачено 67 гривень, в червні 2019 року було сплачено 500 гривень. 
Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами, передбачає внесення оплати за фактично надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо.
Сплата двох платежів (без зазначення платника та періоду оплати) за отримані послуги, не дає підстав для висновку, що по-перше, відповідачем визнавався борг; по-друге, що позовна давність такими діями відповідача переривалася.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦКУкраїни щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.
За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року.
Тому позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з квітня 2017 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Правильність нарахування суми боргу, у період з 01 квітня 2017 року до 27 серпня 2019 року (реєстрації ОСОБА_1 за іншою адресою), підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за спірний період оплати за комунальні платежів з холодної води та водовідвення на суму 3953,57 гривень (а.с. 6-7). При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачем не спростована.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи представником позивача було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позивачем доведено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем, а тому позов підлягає до задоволення.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 270,00 грн, сплаченого при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд, з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 598,47 грн. (3953,57 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 2 270,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 14 995,92 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).
керуючись ст.ст.11,15,16,509,526,527,530,610,625 ЦК України, ст.ст.131,141,247,263-265,273,280-282,287,288,354-355 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАХМУТ-ВОДА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАХМУТ-ВОДА» заборгованість за водопостачання та водовідведення в сумі 3953,57 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАХМУТ-ВОДА» судовий збір в сумі 598,47 гривень.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Позивач: КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО «БАХМУТ-ВОДА», місцезнаходження за адресою: 84506, Донецька область, м. Бахмут, вул. Корсунського, буд. 1, код ЄДРПОУ 35298787.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 13.01.2026 року. 

Суддя: І. Б. Чайкін