Справа № 143/691/22

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області у складі: 
головуючого - судді Сича С.М.,
за участю секретаря Левченко М.О., 
розглянувши в приміщенні суду в місті Погребище Вінницького району Вінницької області заяву представника позивачки - адвоката Покоєвича Артема Олексійовича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням, -
встановив :

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.12.2025 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням, задоволено частково.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої суспільно небезпечним діянням малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральної шкоди грошові кошти в сумі 800 000 (вісімсот тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовної вимоги відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3834 (три тисячі вісімсот тридцять чотири) грн. 56 коп. та по сплаті витрат на проведення судової експертизи в сумі 4631 (чотири тисячі шістсот тридцять одна) грн. 43 коп.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4068 (чотири тисячі шістдесят вісім) грн. 66 коп. та по сплаті витрат на проведення судової експертизи в сумі 4631 (чотири тисячі шістсот тридцять одна) грн. 43 коп. 
24.12.2025 року на адресу суду від представника позивачки - адвоката Покоєвича Артема Олексійовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду, в якій він просить стягнути солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 50000 грн. 00 коп.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. 
За правилами ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно із п 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. 
В силу ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За ч.1 ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно із ч.3 ст.124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
В силу ч.6 ст.124 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку. 
Заяву про ухвалення додаткового рішення із доданими до неї доказами понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, а також надіслання їх копій на адресу відповідачів, було здано на пошту представником позивачки - адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем 22.12.2025 року (Т.4, а.с.208, 210), тобто в межах строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року в справі № 160/16902/20 зазначено, що "за загальним правилом, питання про стягнення витрат на правову допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви "про це" до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами). Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу".
У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 372/5151/23 зазначено, що "заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду".
В той же час, суд відзначає, що адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем до закінчення судових дебатів у справі не було зроблено заяву про надання додаткових доказів на підтвердження понесення позивачкою витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, не міститься такої вказівки і в позовній заяві (Т.1, а.с.1-4) та заяві про збільшення розміру позовних вимог від 17.03.2025 року (Т.3, а.с.216-218).
Зважаючи на наведене, суд залишає заяву представника позивачки - адвоката Покоєвича Артема Олексійовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, подану в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України, без розгляду.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі № 756/5593/22.
Разом із цим, в заяві про збільшення позовних вимог від 17.03.2025 року представник позивачки - адвокат Покоєвич Артем Олексійович просив стягнути солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 25000 грн. 00 коп., яку суд в цій частині вважає за необхідне розглянути по суті.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Представником позивачки - адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем на підтвердження загального розміру понесених Верещакою Тетяною Петрівною судових витрат на правничу допомогу у сумі 25000 грн. 00 коп. було надано суду: 
-свідоцтво про право на зайняття Покоєвичем Артемом Олексійовичем адвокатською діяльністю серії КС №6783/10 (Т.1, а.с.10);
-ордер на надання правничої допомоги від 15.08.2022 року серії АІ №1263181, виданий АО «Захист у криміналі», про представництво адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем інтересів позивачки (Т.1, а.с.5);
-договір про надання правової допомоги від 08.07.2022 року, укладений між АО «Захист у криміналі» та позивачкою, за змістом п.3.1 якого вартість послуг адвоката складає 25000 грн. 00 коп. (Т.1, а.с.9);
-розрахунок витрат на правову допомогу, відповідно до якого адвокатом було витрачено на надання послуг 25 годин вартістю 25000 грн. 00 коп. (Т.1, а.с.6);
-платіжний документ АТ «Ощадбанк», із якого вбачається, що 09.07.2022 року позивачкою було перераховано на рахунок АО «Захист у криміналі» 25000 грн. 00 коп. (Т.1, а.с.7);
-виписку з рахунку, видану АТ «Креді Агріколь Банк» про надходження 11.07.2022 року на рахунок АО «Захист у криміналі» 25000 грн. 00 коп., перерахованих позивачкою (Т.1, а.с.8).
04.08.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника ОСОБА_3 - адвоката Борусевича Сергія Йосиповича надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому він просить зменшити понесені позивачкою витрати на правничу допомогу до 5000 грн. 00 коп.
Свої заперечення мотивує тим, що зазначення у розрахунку витрат на правову допомогу часу упродовж 5 годин на ознайомлення адвоката із документами є завищеним, оскільки надані документи включають лише чотири медичні довідки, ухвалу суду, паспорт, свідоцтво про народження та посвідчення про інвалідність. Надмірним, на його думку, також є витрачання 4 годин адвокатом на вивчення судової практики, так само як і 6 годин на складання позовної заяви та клопотання про призначення судової експертизи. Також ставить під сумнів витрачання адвокатом 3 годин на самостійне зібрання документів, оскільки у матеріалах справи відсутні докази надання такої послуги (Т.4, а.с.114-116).
Надаючи оцінку наведеним аргументам представника відповідачки, суд звертає увагу на те, що як у позовній заяві, так і в заяві про збільшення позовних вимог представник позивачки - адвокат Покоєвич Артем Олексійович вказував, що у даній справі договором про надання правової допомоги від 08.07.2022 року визначений фіксований розмір винагороди адвоката, а тому останній не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. 
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. пункти 133, 134, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21).
З огляду на викладене та беручи до уваги, що договором про надання правової допомоги від 08.07.2022 року визначений фіксований розмір винагороди адвоката Покоєвича Артема Олексійовича, суд не бере до уваги викладені у розрахунку витрат на правову допомогу відомості стосовно виду адвокатських послуг та витраченого на їх надання часу.
Разом із цим, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, пропорційність задоволених позовних вимог, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Ціна позову становить 1 547 800 грн. 00 коп., за наслідками розгляду справи судом стягнуто на користь позивачки 800 000 грн. 00 коп., що становить 51, 68% від заявленого розміру позовних вимог (800 000 грн. 00 коп. : (1 547 800 грн. 00 коп. : 100)).
Таким чином, із кожного із відповідачів слід стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6460 грн. 00 коп. (25000 грн. 00 коп. : 100 Х 51, 68 : 2).
Керуючись ст.ст.133, 141, 246, 260, 263, 270 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву представника позивачки - адвоката Покоєвича Артема Олексійовича про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду. 
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6460 (шість тисяч чотириста шістдесят) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6460 (шість тисяч чотириста шістдесят) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Повне судове рішення складено 05.01.2026 року.

Суддя