ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

02 лютого 2012 р.  	Справа № 2а/0470/3229/11 	
 	 	
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська до Державного Дніпропетровського Ливарно-механічного заводу про стягнення фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, -

в с т а н о в и в :

22 березня 2011 року управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська на виконання своїх владних повноважень звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що відповідач порушує норми Закону України «Про збір на обов`язкове пенсійне страхування», своєчасно не відшкодовує фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій особам, які працювали на його підприємстві та отримали пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим, за період з 01.02.2011 р. по 25.02.2011 р. у нього виникла заборгованість за цими виплатами в сумі 1 308 грн. 41 коп., яка в добровільному порядку не сплачена, що стало підставою для звернення позивача до суду.
Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, у яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що пільгові пенсії колишнім працівникам Державного Дніпропетровського Ливарно-механічного заводу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 призначені позивачем відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неправомірно, оскільки зазначені особи набули необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці відповідно до списку № 1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах», який діяв до 01.01.1992 р., тобто до набрання чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення». У зв`язку з цим, зазначені особи мають право на отримання пільгових пенсій відповідно до ст. 100 зазначеного закону, а відшкодування цих пенсій має здійснюватись за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Оскільки чинним законодавством України не передбачено обов`язок підприємств відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вимоги позивача є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають (а.с. 30-32).
11.10.2011 р. позивачем надано додаткові письмові пояснення, у яких останній зазначив, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`мають право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах згідно спискам № 1, № 2, розмір пенсії визначається відповідно до ст. 27, з урахуванням норм ст. 28 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, передбачений розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, що діяла до набрання чинності цим Законом (а.с. 66-67).
В судове засідання сторони не з`явились.
Від представника позивача за довіреністю Морозової Т.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача, та про підтримання позовних вимог (а.с. 112).
Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 111), в судове засідання не з`явився, з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався.
За викладених обставин, у відповідності до вимог частини 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Державний Дніпропетровський Ливарно-механічний завод перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська.
Згідно розрахунків управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, управління Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, Пенсійним фондом України понесені витрати на виплату та доставку пільгових пенсій особам, які працювали на Державному Дніпропетровському Ливарно-механічному заводі, та яким призначена пільгова пенсія за віком у відповідності до п.п. «а`ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за лютий 2011 року на суму 1 308 грн. 41 коп. З матеріалів справи вбачається, що сума, яка зазначена у розрахунках як заборгованість відповідача по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, стосується колишніх працівників підприємства ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Вказаним особам, згідно списку 1, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах», відповідачем були видані довідки, що уточнюють характер праці або умови праці, необхідні для призначення пільгових пенсій. Згідно зазначених довідок, громадяни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 сукупно працювали на Державному Дніпропетровському Ливарно-механічному заводі у період з 1973 р. по 1991 р. Так, громадянин ОСОБА_1 працював нагрівальником металу І розряду на ковальсько-пресовій ділянці з 14.09.1983 р. по 15.01.1985 р., громадянин ОСОБА_2 працював ковалем-пресувальником на ковально-пресувальній дільниці з 15.01.1973 р. по 06.12.1974 р., громадянин ОСОБА_3 працював нагрівальником металу на ковально-пресувальній дільниці з 11.06.1984 р. по 25.01.1991 р. (а.с. 9, 15, 18).
Отже, право на пільгове пенсійне забезпечення виникло у вказаних осіб до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення»(тобто, до 01.01.1992 р.), та на підставі раніше діючого законодавства.
Відомості про те, що вказані особи після 01.01.1992 р. працювали на вказаних роботах, позивачем не надані, та в матеріалах справи відсутні.
Згідно ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:
а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;
б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Водночас, п. «а`ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення`передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
- чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
- жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці –жінкам.
З аналізу зазначених норм вбачається, що пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку можуть призначатись особі як за ст. 13, так і за ст. 100 цього Закону. При цьому в обох випадках підставою для їх призначення є виконання робіт, що передбачені списком № 1.
Різниця між підставами призначення пенсій за цими статтями полягає у моменті виникнення у особи права на пільгову пенсію. Так, за ст. 100 пенсія призначається, якщо таке право виникло до набуття чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення» у відповідності до законодавства, що діяло раніше; а за ст. 13 – якщо право на пільгову пенсію виникло після набрання чинності цим Законом.
Крім того, різняться і наслідки призначення пенсій за ст. 13 та ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зокрема, законодавством передбачене відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду, пов`язаних з виплатою та доставкою пільгових пенсій, призначених за окремими пунктами ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а для пенсій, призначених за статтею 100 цього Закону, відшкодування не передбачено.
Так, відповідно до абз. 4 п.п. 1 п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`від 09.07.2003 р. № 1058-IV, підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. 
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов`язкове пенсійне страхування`від 26.06.1997 р. № 400/97-ВР, платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи і організації.
Відповідно до п.1 ст. 2, п. 1 ст. 4 Закону України «Про збір на обов`язкове пенсійне страхування», суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи і організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи сплачують також фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п.п. «а`ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення`від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ, у розмірі 100%.
Витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`від 09.07.2003 р. № 1058-ІV, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому п. 6.1 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р. за № 64/8663.
Згідно п. 6.1 Інструкції, відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`в таких розмірах: також 100 % фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Таким чином, обов`язок підприємства відшкодовувати органам Пенсійного фонду України 100 % фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, передбачених п.п. «а`ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», закріплений Законами України «Про збір на обов`язкове пенсійне страхування», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в той час, коли обов`язок відшкодування витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», законодавством не передбачено.
Дана позиція викладена у листі Пенсійного фонду України від 27.06.2006 р. № 8215/03-20 «Щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій», та узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України по спорам з аналогічних підстав (зокрема, по справам № К-35511/10, № К-40753/10).
Отже, витрати органів Пенсійного фонду на виплату та доставку пільгових пенсій особам, які набули необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці до 01.01.1992 р., тобто до набрання чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення», підприємством не відшкодовуються.
Таким чином, витрати на виплату та доставку пільгових пенсій колишнім працівникам Державного Дніпропетровського Ливарно-механічного заводу Кривому С.Г., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають бути відшкодовані за рахунок коштів Пенсійного фонду України, оскільки законодавчі підстави для відшкодування зазначених пенсій за рахунок підприємства –відсутні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись частиною 6 статті 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська – відмовити. 

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. 
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. 
Суддя В.В. Чорна