Справа № 305/3822/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(вступна та резолютивна частини)

05.02.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю захисника-адвоката Кравченка О. П., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді у режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/869/25, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Кравченка О. П. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 26.11.2025.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Шостка, Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , тимчасово непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та на підставі ст. 36 цього Кодексу на нього накладено адміністративне стягнення у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 356151 від 19.09.2025 та постанови судді від 26.11.2025 вбачається, що ОСОБА_1 19.09.2025 близько 16 год 30 хв, був виявлений та в подальшому затриманий, у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 406, на відстані близько 7000 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) прикордонним нарядом «Розвідувально-пошукова група», під час спроби незаконного перетину державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, в пішому порядку, шляхом подолання гірського масиву.
З протоколу про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 256150 від 19.09.2025 та постанови судді від 26.11.2025 вбачається, що 19.09.2025 близько 16 год 30 хв, під час затримання громадянин ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: вдався до втечі, неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Розвідувально-пошукова група», зупинити протиправні дії відмовився виконувати. Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 185-10 та ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

-2-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат Кравченко О. П. просить постанову судді від 26.11.2025 скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП. ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних силах України, тому суддя безпідставно відмовила у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження у справі. Судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам та підставам, які було викладені захисником у заявах про закриття провадження. Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 було затримано поза межами прикордонної смуги, на відстані 7 км від прикордонного знаку 406. Запис у протоколі від 19.09.2025 про те, що ОСОБА_1 порушено вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», що й стало підставою для складання відносно нього протоколу за ознаками ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, не відповідає фактичним обставина справи, оскільки даних про вчинення ОСОБА_1 відповідних дій справа не містить. Даних про межі контрольованого прикордонного району, на території якого було затримано ОСОБА_1 , до матеріалів справи не долучено. Крім того, наявність пошукових запитів у телефоні свідчить не про пошук інформації щодо незаконного перетину кордону, а про протилежне, а саме про вжиття ОСОБА_1 належних заходів для утримання від потрапляння у межі прикордонної смуги. Долучений до матеріалів справи рапорт, щодо правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, не містить імені та прізвища особи військовослужбовця, який доповів про виявлення та затримання ОСОБА_1 . Письмового пояснення у будь-якій формі (рапорту та ін) військовослужбовця ОСОБА_4 , чи інших військовослужбовців, про обставини безпосереднього виявлення та затримання ОСОБА_1 до матеріалів справи не долучено. Крім того, стороною захисту через підсистему ЄКТС «Електронний суд» подавалась заява до суду про ознайомлення з матеріалами справи. Разом з тим, а ні в електронному кабінеті ОСОБА_1 , а ні в електронному кабінеті захисника матеріали складені посадовими особами ДПС, у тому числі протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, станом на теперішній час не розміщено, чим було порушено право ОСОБА_1 на захист та вказує на неналежність відповідних доказів. Крім того, судом першої інстанції не враховано практику Європейського суду з прав людини та правові позиції Верховного Суду про те, що подані суб`єктом владних повноважень докази повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин неявки не надав. За змістом ст. 294 КУпАП неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на апеляційний розгляд справи, не перешкоджає проведення судового засідання. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому враховується думка захисника, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 

-3-

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Кравченка О. П., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника Кравченка О. П. не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_5 належним чином дотримані.
Частиною першою статті 185-10 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону, суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи здійсненням прикордонного контролю в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України або контрольних пунктах в`їзду-виїзду, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
Частиною першою статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Згідно ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, протоколами про вилученні речей і документів, а також іншими вказаними у ній засобами і документами.
Протоколами про адміністративні правопорушення серій ЗхРУ № 356151, № 356150 від 19.09.2025 стверджується, що ОСОБА_1 19.09.2025 близько 16 год 30 хв, був виявлений та в подальшому затриманий, у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 406, на відстані близько 7000 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) прикордонним нарядом «Розвідувально-

-4-

пошукова група», під час спроби незаконного перетину державного кордону із України в Румунію, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, в пішому порядку, шляхом подолання гірського масиву. Крім того, ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця ДПСУ під час безпосереднього виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із охороною державного кордону України, а саме: вдався до втечі, неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Розвідувально-пошукова група», зупинити протиправні дії відмовився виконувати. Таким чином, своїми діями громадянин України ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», тобто вчинив правопорушення відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 185-10 та ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Наявними в протоколах підписами стверджено, що ОСОБА_1 роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, серед яких і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; зі змістом протоколів ОСОБА_1 ознайомлений зрозумілою йому мовою та їх копії отримав, про що свідчать його підписи.
Викладені у протоколах про адміністративні правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10 та ч. 1 ст. 204-1 КУпАП підтверджуються і протоколом про адміністративне затримання від 19.09.2025, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 19.09.2025, рапортом начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_6 письмовими пояснення ОСОБА_1 , довідкою про виникнення обстановки на ділянці відповідальності ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 », схемою щодо спроби порушення державного кордону на напрямку 406 прикордонного знаку одним громадянином України.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 , вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу України», та його винуватість у вчиненні передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративних правопорушень.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового підписання протоколів та надання письмових пояснень.
Також апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип В) ОСОБА_6 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколів за ознаками передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративних правопорушень, і що в нього були підстави для фальсифікації протоколів чи обмови останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний інспектор діяв саме у межах наданих йому повноважень.

-5-

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні дані, які можуть свідчити про те, що дії уповноважених осіб прикордонної служби при затриманні ОСОБА_1 та при оформленні відносно нього матеріалів адміністративних правопорушень були незаконними та протиправними. У матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами про незаконність дій працівників прикордонної служби щодо нього, або оскаржував такі дії у встановленому законом порядку.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що в ході розгляду справи суд першої інстанції дав невірну оцінку матеріалам справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність у діях ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинені ним адміністративні правопорушення. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази та обставини, які б підтверджували вказані доводи апеляційної скарги та спростовували б висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204-1 та ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суперечливими та повністю спростовуються матеріалами справи. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі сторона захисту стверджує про те, що пошукові запити наявні в телефоні ОСОБА_1 не свідчать про його намір на перетин державного кордону. Водночас, як вбачається із запитів ОСОБА_1 зроблених в мережі Інтернет, то такі стосуються саме інформації про перетин державного кордону у незаконний спосіб. Крім того, маршрут руху прокладений ОСОБА_1 у «Google maps» саме з території України до Румунії. 
Таким чином, твердження захисника про те, що ОСОБА_1 наміру перетинати державний кордон не мав, апеляційний суд відхиляє і з огляду на те, що такі не підтверджені жодними доказами, про такі ОСОБА_1 не вказував і під час затримання у своїх письмових поясненнях, а наявні у матеріалах справи докази беззаперечно свідчать про порушення ОСОБА_1 вимог cт. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП за вказаних у протоколі обставин.
Зокрема, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 був затриманий на відстані 7000 метрів від лінії державного кордону, на напрямку прикордонного знаку 406, на території Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області, тобто в місці, де діє прикордонний режим. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував свого наміру на незаконний перетин державного кордону поза межами пункту пропуску.
Разом з тим, у підтвердження доводів про відсутність у ОСОБА_1 умислу на незаконний перетин державного кордону, сторона захисту в апеляційній скарзі не вказує та не надала будь-яких доказів про те, якою саме була мета перебування ОСОБА_1 у місці, де його було затримано.
Аналіз встановлених обставин справи свідчить про те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на спробу перетнути поза пунктами пропуску державний кордон України.

-6-

При цьому, в апеляційній скарзі не наведено жодних мотивів у підтвердження доводів про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, а наведені в письмових поясненнях ОСОБА_1 доводи про те, що не здійснював злісної непокори, спростовуються матеріалами справи. Разом з тим, твердження про те, що він втікав бо був переляканий, не спростовують того факту, що він здійснював втечу від прикордонників, не реагуючи на їхні неодноразові вимоги зупинитись, що охоплюється поняттям злісної непокори та свідчить про наявність у його діях цього правопорушення. 
Крім того, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно не зупинив провадження у справі щодо ОСОБА_1 , у зв`язку із проходженням останнім військової служби під час мобілізації, апеляційний суд відхиляє з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 277 КУпАП, строк розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).
Інших випадків зупинення розгляду справ про адміністративні правопорушення в КУпАП не передбачено, тому зупинення судового провадження в справах про інші адміністративні правопорушення можливе лише після прийняття відповідних змін до цього Кодексу.
Тобто, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено право чи обов`язок суду (судді) зупиняти провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 204-1 та ст. 185-10 КУпАП.
Зазначене знайшло своє відображення у листі Верховного Суду № 718/0/158-25 від 04.12.2025, де окрім іншого, зазначено про відсутність процесуальної можливості зупинення провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку з перебуванням осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, на військовій службі.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-1, ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
Нормами діючого КУпАП передбачено можливість зупинення строків розгляду справ про адміністративні правопорушення лише пов`язаних з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом.
-7-

Згідно п. 18 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» № 3161-IX від 28.06.2023, під час дії воєнного стану військовослужбовцям надається частина щорічної основної відпустки загальною тривалістю не більше 30 календарних днів, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більше 10 календарних днів. Кожна із зазначених відпусток надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Щорічна основна відпустка, зазначена в абзаці першому цього пункту, надається протягом календарного року частинами не більше 15 календарних днів, за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.
Діючим законодавством передбачено право військовослужбовцям на відпустку до 40 календарних днів на рік.
Таким чином, ОСОБА_1 мав об`єктивну можливість та способи реалізації процесуальних прав для свого захисту, зокрема, шляхом письмового висловлення своєї позиції щодо подій, висвітлених у протоколі, або прийняти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, чи взяти відпустку, передбачену законодавством та особисто прибути в судове засідання. Крім того, ОСОБА_1 скористався допомогою захисника, який в його інтересах мав можливість виконати доручення та подати суду пояснення, клопотання та докази у даній справі, що, власне, і було реалізовано ним в ході розгляду даної справи.
При цьому апеляційний суд констатує, що зупинення провадження у справі не зупиняє перебігу строків, встановлених ст. 38 КУпАП, а тому у випадку невиправданого зупинення судом провадження може призвести до невиконання обов`язку суду розглянути справу у відведений строк, тим самим перешкодити реалізації права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яке охоплює своєчасність судового розгляду перед широким суспільством.
Враховуючи наведене, у суду першої інстанції були відсутні підстави для зупинення провадження у справі щодо ОСОБА_1 , а тому її обґрунтовано було розглянуто по суті.
Із цих підстав, як такі, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185-10, ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та не являються підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав стороні захисту можливості ознайомитися з матеріалами справи. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що сторона захисту з`являлася до суду першої інстанції для ознайомлення з матеріалами справи і судом першої інстанції їй було відмовлено. Також сторона захисту не була позбавлена можливості ознайомитися з матеріалами справи в апеляційному суді.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 33 КУпАП, характер та обставини вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини та майновий стан, і прийшов до вірного висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке, на думку апеляційного суду, сприятиме вихованню правопорушника в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, тобто відповідає передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

-8-

Правильно застосовано судом і ст. 36 КУпАП, згідно з якою, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом, стягнення накладається в межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у даному випадку, саме з врахуванням санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана захисником-адвокатом Кравченко О. П. в інтересах ОСОБА_1 апеляційна скарга,- без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребування доказів чи виклику свідків, не заявлялено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Кравченка О. П. залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 26.11.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя