РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 2-233/11
Провадження № 22-ц/4815/251/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Хилевича С.В., 
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,

учасники справи: 
заявник – Державна іпотечна установа, 
стягувач – ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит",
боржник – ОСОБА_1 ,
– ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Вараського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року (постановлену у складі судді Зейкана І.Ю., повний текст рішення суду складено 20 жовтня 2025 року) у справі за заявою Державної іпотечної установи про заміну стягувача в судовому рішенні, -

в с т а н о в и в :

11 серпня 2025 року Державна іпотечна установа, в особі представника Колісника Валерія, звернулася до Вараського міського суду Рівненської області із заявою про заміну стягувача у судовій справі № 2-233/11 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на Державну іпотечну установу.
Заява мотивована тим, що 16 червня 2011 року Кузнецовським міським судом Рівненської області ухвалено рішення у цивільній справі № 2-233/11 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості. Відповідно до вказаного рішення, суд ухвалив солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за Кредитним договором №01-07/52257-18 від 16.07.2007 року в розмірі 82 891,69 грн., судового збору в розмірі 828,91 коп. та 120,00 грн витрат на ІТЗ. Державна іпотечна установа вважає, що є правонаступником Банку з огляду на наступне.
11 лютого 2015 року між ДІУ та Банком укладено Договір відступлення права вимоги №17/4-В. Відповідно до п.1.1 Договору сторони уклали цей Договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно Договору застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015р., що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань Первісного кредитора (позичальника) за Кредитним договором №Ф 1-07/52257-18 від 16.02.2007 року.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Первісний кредитор (за Договором Первісний кредитор виступає Банк) відступає, а Новий кредитор (за Договором виступає ДІУ) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаних у додатках до цього Договору.
Згідно з інформацією, яка міститься під порядковим номером 444 Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.2015р. ОСОБА_1 є боржником за Кредитним договором №Ф1-07/52257-18 від 16.02.2007 року. Згідно із Іпотечним договором № 52257-18 від 16.02.2007, майновим поручителем за основним зобов`язанням виступає ОСОБА_3 . Згідно з Договором поруки №Ф1-07/52257-18П від 16.02.2007, поручителем боржника є ОСОБА_2 .
Відповідно до п.2.1. Договору, пункт 1.2 цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення Первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після наставання сукупності обставин визначених пп. 2.1.1 Договору, та однієї з обставин визначеної пп. 2.1.2 цього Договору або 2.1.3 цього Договору або 2.1.4 цього Договору.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015р. №612 "Про віднесення ПАТ "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в AT "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
Таким чином, згідно з умовами Договору ДІУ стала новим кредитором за кредитним договором №Ф 1-07/52257-18 від 16.02.2007 року, а в внаслідок того, що судом ухвалено рішення на користь банку про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ДІУ є стороною у цивільній справі №2-233/11.
Покликаючись на положення ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України просив заміни сторону стягувача у рішенні Кузнецовського міського суду Рівненської області у справі № 2-233/11 від 16.06.2011.
Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року у задоволені заяви Державної іпотечної установи про заміну стягувача у справі № 2-233/11 у справі № 2-233/11 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на Державну іпотечну установу відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що відповідно до відомостей у Єдиному реєстрі судових рішень, рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16.06.2011 у справі № 2-233/11 набрало законної сили 02.11.2011, отже станом на день подачі заяви про заміну стягувача строк пред`явлення виконавчого листа, за згаданим рішенням суду завершився. При цьому Державна іпотечна установа не зверталась з клопотанням про поновлення пропущеного строку. 
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, Державна іпотечна установа, в особі Петровської І.Ю., оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що згідно умов Договору відступлення права вимоги №17/4-В ДІУ від 11 лютого 2015 року, укладеного між ДІУ та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" ДІУ стала Новим кредитором за Кредитним договором №Ф1-07/52257-18 від 16.02.2007 року, а в внаслідок того, що судом ухвалено рішення на користь Банка про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ДІУ є стороною по цивільній судовій справі №2-233/11.
Державна іпотечна установа вважає, що є правонаступником Банку у рішенні Вараського міського суду Рівненської області від 16.06.2011 у справі №2-233-11.
Апелянт, просив у заяві про заміну сторони у судовому рішенні по справі №2- 233/11 замінити сторону у рішенні Вараського міського суду Рівненської області від 16.06.2011 у справі №2-233/11, а не у виконавчому листі чи виконавчому провадженні.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Законодавець не ототожнює "процесуальне правонаступництво" і "заміну сторони виконавчого провадження", оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК України, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.
Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову – про задоволення заяви.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 16 червня 2011 року Кузнецовським міським судом Рівненської області ухвалено рішення у цивільній справі №2-233/11 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості. Згідно із зазначеним рішенням, суд вирішив солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за Кредитним договором №01-07/52257-18 від 16.07.2007 року в розмірі 82 891,69 грн., судового збору в розмірі 828,91 коп. та 120,00 грн витрат на ІТЗ. 
Як вбачається з матеріалів справи, 11.02.2015 між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, відповідно до якого сторони уклали цей Договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно Договору застави майнових прав №17/4-3 від 11.02.2015, що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань Первісного кредитора (позичальника) за кредитним договором №17/4 від 11.02.2015.
Відповідно до п.1.1 Договору, сторони уклали цей Договір з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно Договору застави майнових прав № 17/4-3 від 11.02.2015р., що укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань Первісного кредитора (позичальника) за Кредитним договором №Ф 1-07/52257-18 від 16.02.2007 року.
Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Первісний кредитор (за Договором Первісний кредитор виступає Банк) відступає, а Новий кредитор (за Договором виступає ДІУ) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки тощо), вказаних у додатках до цього Договору.
Відповідно до п.2.1. Договору, пункт 1.2 цього Договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення Первісного кредитора до категорії неплатоспроможних або на наступний календарний день після наставання сукупності обставин визначених пп. 2.1.1 Договору, та однієї з обставин визначеної пп. 2.1.2 цього Договору або 2.1.3 цього Договору або 2.1.4 цього Договору.
Державна іпотечна установа, вважаючи себе правонаступником ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", керуючись ст.ст. 442 ЦПК України, 512 ЦК України, звернулася до суду із заявою про заміну стягувача у справі №2-233/11 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні, крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України, може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону про виконавче провадження, пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV). Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість "штучно" збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.
Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що сформульована у постанові від 08.02.2022 у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.
Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.
Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції чинній станом на 11.02.2015) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Як вбачається з відомостей Єдиного реєстру судових рішень, рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16.06.2011 у справі № 2-233/11 набрало законної сили 02.11.2011. 
Отже, станом на день подачі заяви про заміну стягувача строк пред`явлення виконавчого листа, за згаданим рішенням суду завершився. 
Питання про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання Державна іпотечна установа не порушує, з відповідним клопотанням до суду не зверталася.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Оскільки заявником не надано жодних доказів наявності відкритого виконавчого провадження з виконання рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 червня 2011 року у справі №2-233/11 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як і не здійснено процесуальних дій, спрямованих на відновлення виконавчого провадження (не подано заяву про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання) місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні заяви Державної іпотечної установи про заміну стягувача в судовому рішенні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а ухвалу Вараського міського суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 15 січня 2026 року.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:   Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.