ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/11233/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Калугіна Н.Є.) в адміністративній справі №160/11233/25 за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:
17.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області в якому просить визнати протиправним та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №078315 від 09.04.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки позивач не є автомобільним перевізником у розумінні статті 33 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III “Про автомобільний транспорт” та не надавала послуги по перевезенню вантажу, спірна постанова є протиправною. Зазначала, що відповідач не розглянув справу у відповідності до принципу своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин кожної справи, а керувався лише фактом реєстрації автомобіля.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року позов задоволено.
На вказане рішення суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача. Так норми Закону України «Про автомобільний транспорт» свідчать про те, що автомобільний перевізник – це насамперед особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а наявність статусу юридичної особи/суб`єкта господарювання необхідно при здійсненні певних видів перевезень. Таким чином, щоб визнати особу автомобільним перевізником, необхідно встановити такі обставини: у власності/користуванні особи є транспортний засіб; цей транспортний засіб перевозить вантаж або пасажирів; процес перевезення вантажу або пасажирів відбувається на оплатній основі або за власний кошт, тобто надаються відповідні послуги; автомобільний перевізник порушив законодавство про автомобільний транспорт. Автомобільним перевізником може бути фізична особа або юридична особа, яка здійснює перевезення вантажів на комерційній основі чи за власний кошт. При цьому здійснення перевезення за власний кошт свідчить про перевезення для власних потреб. Оскільки позивачка є власником транспортного засобу і надавши іншій особі транспортний засіб на будь-якій правовій підставі, за винятком договору купівлі-продажу, несе відповідальність за предмет власності. Встановлені перевіркою порушення не спростовані позивачем.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 13.03.2025 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області на підставі Щотижневого графіку проведення рейдових перевірок та направлення на перевірку №001545 від 06.03.2025 проводилась рейдова перевірка транспортного засобу марки КРАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
За результатами перевірки державними інспекторами було складено акт №064867 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.03.2025.
Відповідно до вказаного акту, в ході перевірки транспортного засобу марки КРАЗ державний реєстраційний номер НОМЕР_1 співробітниками Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області було встановлено, що він належить ОСОБА_1 та на момент проведення перевірки встановлено порушення статті 34 Закону України “Про автомобільний транспорт”, перевізник не забезпечив виконання вимог цього закону, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, чим порушено вимоги ст. 48 ЗУ “Про автомобільний транспорт”. Вантажний автомобіль КРАЗ н.з. НОМЕР_1 з повною масою понад 3,5 т не обладнаний діючим та повіреним тахографом, чим порушено вимоги п.6.1. Наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 р. У тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” абз. 3 ч. 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону, а саме: відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до Т.З. КРАЗ н.з. НОМЕР_1 
Акт підписаний водієм ОСОБА_2 , в графі поясненнях не зазначено жодної інформації.
Повідомленням №26738/25/24-25 від 25.03.2025, направленим позивача було викликано для розгляду справи на 09.04.2025 з 10:00 до 15:00.
За результатами розгляду акту №064867 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 13.03.2025 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №078315 від 09.04.2025 за порушення статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” та застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернулася до суду із цим позщовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про протиправність спірної постанови, оскільки позивач не є перевізником та до нього не мають застосовуватись штрафні санкції, передбачені Законом України "Про автомобільний транспорт".
Колегія суддів переглядаючи судове рішення не знаходить підстав для його скасування з огляду на наступне.
Спір полягає у правомірності прийняття відповідачем оскарженої постанови про накладення адміністративно-господарської санкції за відсутність у позивача як перевізника, за позицією відповідача, необхідних документів – товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа.
Позивач в свою чергу оскаржуючи постанову відповідача не зазначає жодного доводу на спростування порушень, зазначених у акті перевірки. 
Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” (Закон №2344-ІІІ) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, вантажовідправник - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж
За приписами статті 48 Закону №2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Разом з тим, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (ст. 33 Закону № 2344-III).
Питання відповідності особи, яка перевозить вантаж, критеріям автомобільного перевізника, визначеним Законом № 2344-III в аспекті правомірності притягнення власника автотранспортного засобу до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, через відсутність у водія документів, неодноразово досліджувалося Верховним Судом, зокрема у справах №№640/27759/21, 240/22448/20, 280/3520/22, 620/18215/21, 600/1407/22-а та 280/2150/23.
У постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 Верховний Суд указав, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
В постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).
У постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 280/2150/23 Верховний Суд зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-III, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
Отже, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
Так, для підтвердження наявності статусу «автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажу» у розумінні ч.1 ст. 33 Закону № 2344-III необхідно встановити дві ознаки: 1) наявність договору про перевезення вантажу транспортним засобом; 2) використання транспортного засобу на законних підставах.
Одночасне встановлення двох із наведених умов є підставою стверджувати, що відповідний суб`єкт є автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажу у розумінні частини першої статті 33 Закону № 2344-III.
Аналогічний підхід щодо встановлення автомобільного перевізника вказано Верховним Судом у постанові від 13.03.2025 року у справі № 120/10641/22.
Як свідчать встановлені обставини справи, власником транспортного засобу КРАЗ н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 (а.с.13). Під час рейдової перевірки транспортним засобом керував ОСОБА_2 (а.с. 101)
Під час зупинки транспортного засобу та проведення рейдової перевірки встановлено, як зазначено в акті, були відсутні товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до Т.З. КРАЗ н.з. НОМЕР_1 
В контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна є документом, який складається з метою оформлення перевезень вантажів відповідно до укладеного договору і використовується для проведення остаточних розрахунків за надані послуги з перевезення вантажів. Автомобільний перевізник не може визначатися лише тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, які зазначені в акті. Автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344), а не власник/користувач транспортного засобу.
Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20, який враховується судом відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сам по собі факт перевезення вантажу автомобілем позивача не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344, оскільки контролюючий орган не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки позивач на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення вантажу на договірних умовах із замовником послуги за плату, а відтак був автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344. 
Ці висновки суду першої інстанції не спростовані відповідачем під час апеляційного перегляду справи.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду відсутні.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року в адміністративній справі №160/11233/25 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак