КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/25799/22-ц                                                                             Головуючий у І інстанції Хайнацький Є.С.
Провадження №22-ц/824/12658/2025                                                                Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
03 грудня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,
за участі секретаря Спис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Кобзар Юлії Богданівні на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 рокуу справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів, 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому просив: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 179 363,45 доларів США за банківським договором «Депозит VIP» № НОМЕР_1 (номер рахунку НОМЕР_2 ), яка складається з: 169 084,71 дол. США - заборгованості за вкладом; 10 278,74 дол. США - заборгованості за процентами річних від простроченої суми; стягнути компенсацію в розмірі 3 000 000 000,00 грн та встановити, що визначена позивачем компенсація, яка підлягає стягненню з відповідача, збільшується на 500 000 000,00 грн кожного першого січня наступного року від дати складання даного позову до стягнення з відповідача заборгованості за вкладом з визначеною позивачем компенсацією; стягнути понесені судові витрати.
В обґрунтування позову зазначав, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 201/15335/17 визнано за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на вклад за договором банківського вкладу «Депозит VIP» № НОМЕР_1 (номер рахунку НОМЕР_2 ), укладеним 08 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».
Указаним судовим рішенням установлено відсутність доказів виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення банківського вкладу у повному обсязі.
Незважаючи на судове рішення щодо його права на вклад, банк відмовив позивачу у реалізації права на доступ до вкладу, не реагує на заяви про повернення вкладу та на запити про отримання виписки з балансу по вкладу.
Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва  від 18 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів, задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу «Депозит VIP» № SAMDN01000727735171 (номер рахунку НОМЕР_2 ) - суму вкладу в розмірі 105 001,15 доларів США, нараховані проценти у розмірі 60 267,78 доларів США та 3 % річних у розмірі 6 377,74 доларів США. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Визначено, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в сумі 12 405,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся представник - Кобзар Ю.Б., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення вимог матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Зокрема, зазначає, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за договором банківського вкладу № SAMDN025000727885183 від 13 серпня 2012 року, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за цим договором банківського вкладу, а новим боржником є ТОВ «ФК «Фінілон».
Вказує, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції зазначені обставини до уваги не взяв, та не застосував висновки Верховного Суду, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц, постанові Верховного Суду від 30.01.2020 р. у справі №761/30025/16-ц, щодо необхідності здійснення судами перевірки належності відповідача та обґрунтованості позову та заявлених вимог щодо відповідача, якого визначив позивач, подаючи такий позов до суду.
Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом, передбаченим положеннями частини першої статті 360 ЦПК України, щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - Кобзар Ю.Б. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог процесуального права.
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку позивача справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення коштів за договором банківського вкладу, відсотків за договором та 3 процентів річних, у зв`язку із чим предметом перегляду апеляційним судом є правильність висновків місцевого суду лише у вказаній частині.
Згідно з положеннями статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 8 серпня 2012 року ОСОБА_2 уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» (перейменовано в АТ КБ «ПриватБанк») договір № SAMDN01000727735171 (Вклад «Депозит VIP») на суму вкладу 100 000,32 дол. США строком на 366 днів до 08 серпня 2013 року включно з відкриттям депозитного рахунку № НОМЕР_2 та процентною ставкою за договором 10 % річних
Відповідно до пункту 2 договору банківського вкладу від 08 серпня 2012 року № SAMDN01000727735171 нарахування відсотків по вкладу починається з дня, наступного за днем надходження грошових коштів в банк, та здійснюється за кожен календарний день виходячи з фактичної кількості днів у році за відсотковою ставкою, зазначеною в Таблиці 1. Виплата суми нарахованих відсотків здійснюється банком в строки, визначені періодом нарахування процентів. Клієнт має право отримати нараховані відсотки на раніше 15:00 годин першого банківського робочого дня, наступного за датою укладення договору за цілу кількість періодів нарахування, що минули з моменту укладення цього договору. Протягом строку вкладу на суму нарахованих відсотків по вкладу відсотки не нараховуються, окрім випадків зарахування їх на депозитний рахунок вказаний у Таблиці 1. Виплата відсотків по вкладу здійснюється: шляхом зарахування на рахунок для зарахування відсотків по вкладу, зазначеного в Таблиці 1 та відкритому у банку, або шляхом видачі готівки в касі Банка. День повернення вкладу в період нарахування відсотків не включається.
Згідно з пунктом 3 вказаного договору клієнт має право протягом строку вкладу здійснювати довкладення за договором. При цьому сума поповнення протягом кожного наступного місяця першого строку депозиту не повинна перевищувати суму вкладу, вказану в таблиці № 1. При продовженні договору на новий строк сума довкладень в кожному наступному місяці після кожної нової лонгації не повинна перевищувати суму вкладу на дату цієї лонгації.
За змістом пункту 6 зазначеного договору виплата суми вкладу здійснюється банком, починаючи з першого робочого дня банку по закінченню строку вкладу, зазначеного в таблиці №1.
Пунктом 7 договору банківського вкладу від 08 серпня 2012 року №SAMDN01000727735171 сторони погодили, що у разі, якщо у строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявить банку про повернення вкладу, цей Договір продовжується ще на один строк, зазначений в Таблиці 1 даного договору; договір продовжується неодноразово без явки клієнта; при цьому, вираховування нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу; при продовженні договору розрахунок відсотків на кожен новий строк вкладу здійснюється за відсотковою ставкою, що діє в банку для продовжуваних депозитних вкладів даної назви і строку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових договорів до даного договору; відсотки за черговий строк вкладу нараховуються на суму вкладу з врахуванням довкладень, передбачених п. 2 і 3 даного договору; наступне продовження договору здійснюється в такому ж порядку; з урахуванням програмного забезпечення банку, при продовженні строку вкладу банк має право змінити номер вкладеного рахунку без укладення додаткових договорів до даного договору; при цьому новий номер рахунку відображається у виписці по вкладу.
Відповідно до пункту 10 договору банківського вкладу від 08 серпня 2012 року, договір оформляється у двох екземплярах, що мають однакову юридичну силу; один екземпляр договору видається клієнту, інший зберігається в банку; при укладенні договору банком використовується факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення печатки банку технічними печатними пристроями.
Умовами пункту 16 договору банківського вкладу від 08 серпня 2012 року №SAMDN01000727735171 передбачено, що сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до чинного законодавства, повідомив про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. При розірванні договору за ініціативою банку клієнту повертається сума вкладу та сплачуються відсотки, нараховані в розмірі, передбаченому в Таблиці 1 цього договору, за фактичний термін користування вкладом. При розірванні договору за ініціативою клієнта до настання строку, вказаного в Таблиці 1, у клієнта виникає зобов`язання повернути банку суму нарахованих відсотків, враховуючи суму фактично сплачених відсотків. В цьому випадку банк здійснює нарахування відсотків на суму вкладу за відсотковою ставкою «На вимогу» за фактичний строк користування вкладом та виплачує клієнту суму вкладу та суму відсотків та ставкою вкладу «На вимогу». Суму надмірно сплачених клієнту відсотків клієнт доручає банку утримати з суми вкладу. Сума нарахованих процентів за цілу кількість строків вкладу, що минули з моменту укладення договору, вказаних в Таблиці 1, виплачується в повному обсязі.
На виконання умов зазначеного вище договору вкладу ОСОБА_2 вніс на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 суму в розмірі 100 000,32 дол. США.
Згідно квитанції від 13 серпня 2013 року № 415712245 Tr.N CASHAGR000000049014372 ОСОБА_2 отримав грошові кошти з рахунку № НОМЕР_2 в сумі 6 655,83 дол. США.
13 серпня 2013 року ОСОБА_2 здійснив довкладення на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на суму 5 000,83 дол. США, що підтверджується оригіналом квитанції від 13 серпня 2013 року № 2 Tr.N CSHXCS00000010649739680.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 01 серпня 2016 року серії НОМЕР_3 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 201/15335/17 визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на вклад за договором банківського вкладу «Депозит VIP» № НОМЕР_1 (номер рахунку НОМЕР_2 ), що укладений 08 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до наданої 31 січня 2023 року ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки до меморіального ордеру від 18 листопада 2014 року, ОСОБА_2 станом на 18 листопада 2014 року має у ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок № НОМЕР_2 із сумою залишку на ньому грошових коштів 105 710, 27 дол. США та 5 178,06 дол. США (загалом 110 888,33 дол. США).
Відповідно до листів від 06 серпня, 12 вересня, 14 вересня та 15 жовтня 2020 року, адресованих АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 повідомив про наявність судового рішення, яким за ним визнано право на вклад, просив повідомити інформацію щодо банківського вкладу № SAMDN01000727735171 (номер рахунку НОМЕР_2 ), що укладений 08 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», процентні ставки даного типу договору.
У відповідь на зазначені листи АТ КБ «ПриватБанк», зокрема повідомило, що виконання судового рішення має здійснювались в порядку, передбаченому чинним законодавством (лист від 12 серпня 2020 року), про неможливість виконання вимог позивача (лист від 10 вересня 2020 року) та про те, що розмір відсоткових ставок зазначений у самих умовах договору та на офіційному сайті банківської установи (лист від 05 жовтня 2020 року).
Станом на момент звернення належні позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_2 , суми коштів АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку не повернуло.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення коштів за договором банківського вкладу, суд першої інстанції дійшов висновку про доведення позивачем належними доказами набуття ним в порядку спадкування права вимоги щодо виконання відповідачем умов договору вкладу № SAMDN01000727735171 (номер рахунку НОМЕР_2 ) від 08 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», та внесення спадкодавцем ОСОБА_2 на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 суми в розмірі 105 001,15 дол. США.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).
Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.
Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Доказів розірвання договору вкладу матеріали справи не містять.
Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору вкладу № SAMDN01000727735171 (номер рахунку НОМЕР_2 ), що укладений 08 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 вніс на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 суму в розмірі 100 000,32 дол. США.
Згідно квитанції від 13 серпня 2013 року № 415712245 Tr.N CASHAGR000000049014372 ОСОБА_2 отримав грошові кошти з рахунку № НОМЕР_2 в сумі 6 655,83 дол. США (відсотки за період з 08 серпня 2012 року до 13 серпня 2013 року).
13 серпня 2013 року ОСОБА_2 здійснив довкладення на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 на суму 5 000,83 дол. США, що підтверджується оригіналом квитанції від 13 серпня 2013 року № 2 Tr.N CSHXCS00000010649739680, що передбачено умовами зазначеного договору.
Рішенням суду, яке набрало законної сили визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на вклад за договором банківського вкладу «Депозит VIP» № НОМЕР_1 (номер рахунку НОМЕР_2 ), що укладений 08 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, встановлені у судовому рішенні обставини свідчать про існування у відповідача перед позивачем грошового зобов`язання, відтак, ці обставини не потребують доказування.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів за договорами банківського вкладу у розмірі 105 001,15 дол. США, факт внесення грошових коштів за яким підтверджується наявними у матеріалах доказами.
Щодо позовних вимог про стягнення відсотків за користування банківським вкладом за договором банківського вкладу,  суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів розірвання договору вкладу № SAMDN01000727735171 (номер рахунку НОМЕР_2 ), укладеного 08 серпня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк».
Ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції не погодився із наведеним позивачем розрахунком процентів на суму вкладу за період із 08 серпня 2012 року до 13 серпня 2020 року. Врахувавши, що 13 серпня 2013 року ОСОБА_2 отримав від Банку грошові кошти у вигляді відсотків з рахунку № НОМЕР_2 в сумі 6 655,83 дол. США за період із 08 серпня 2012 року до 13 серпня 2013 року, що підтверджується квитанцією № 415712245 Тг. N СА8НАОК000000049014372, суд обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для стягнення відсотків за вказаний період.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15 (провадження № 14-591цс18), від 09 листопада 2021 року в справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).
Перевіряючи правильність розрахунків позивача в частині стягнення 3% річних за депозитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та  стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 3 % річних за прострочення повернення сум вкладів на підставі частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 6 377,74 дол. США за період із 14 серпня 2020 року до 01 січня 2022 року.
В частині застосування норм матеріального права та правильності  розрахунку 3% річних рішення суду не оскаржується.
Підставами для оскарження судового рішення відповідач зазначає лише те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача. 
Згідно зі статтею 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника.
В будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода:
а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений;
б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника;
в) кредитор надав згоду на заміну боржника.
Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.
Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладений договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського рахунку, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Разом із тим, банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 за життя надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського рахунку та належним відповідачем у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року (справа №321/1260/19) вказано, що суди необґрунтовано констатували нікчемність договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року. Разом з тим, відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.
В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа №757/61918/18) міститься правовий висновок, згідно якого доводи про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вкладник надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21), від 26 січня 2022 року у справі № 757/34314/18-ц (провадження № 61-7121св21) у подібних правовідносинах.
Щодо доводів відповідача про наявність мовчазної згоди позивача на укладення договору про перевід боргу на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон», що передбачено статтею 205 ЦК України, то вони також є необґрунтованими.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року у справі № 757/45304/19-ц (провадження № 61-3221св21) зроблено висновок, що «з огляду на те, що договір між сторонами укладено у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовні до правовідносин сторін у цій справі. Банк не довів, що такий договір було укладено зі згоди вкладника, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. Аналогічний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 757/61159/19-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17».
Таким чином, Договір про переведення боргу б/н від 17 листопада 2014 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ ФК «Фінілон» є таким, що не породив юридичних наслідків, за ним не відбулось переведення боргу перед ОСОБА_2 з АТ КБ «Приватбанк» на ТОВ ФК «Фінілон» за Депозитним договором № SAMDN01000727735171 від 08 серпня 2012 року. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржуване судове рішення повною мірою відповідає вказаним вимогам та не може бути скасовано з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст., 367, 369, 374, 375, 381-384 України, апеляційний суд - 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва  від 18 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється  з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 03.12.2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                                    Д.О. Таргоній
 
Судді :                                                                                      С.А. Голуб
                                         
                                                                                                   К.П. Приходько