ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року  м.Дніпро Справа № 904/1559/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від позивача: Байда В.В., представник
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 року у справі №904/1559/25 (суддя Колісник І.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", м. Київ в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м.Кривий Ріг Дніпропетровської області
про стягнення 8 425 699,54 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" 8425699,54 грн, з яких: 4517131,55 грн – основний борг, 1995616,18 грн – пеня, 1523266,13 грн – інфляційні втрати, 389685,68 грн – 3% річних.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 року у справі №904/1559/25 позов задоволено частково.
Закрито провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про стягнення основного боргу в сумі 4 517 131,55 грн.
Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (ідентифікаційний код 03342184; місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пров. Цісик Квітки, буд. 9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (ідентифікаційний код 44907200; місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1) в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (ідентифікаційний код 44952395; місцезнаходження: 50051, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Металургів, буд. 1) 3% річних у сумі 317609,55 грн, інфляційні втрати в сумі 1155306,45 грн, пеню в сумі 1646973,29 грн, судовий збір у сумі 37438,67 грн.
Судовий збір у сумі 9464,14 грн покладено на позивача.
Мотивуючи рішення, суд зазначив, що наявними у справі доказами підтверджується і не заперечується відповідачем факт надання йому позивачем протягом січня 2024 року – січня 2025 року послуг з розподілу природного газу у на загальну суму 48337972,48 грн.
Виходячи зі змісту пункту 6.6 договору зобов`язання з остаточних розрахунків за надані позивачем послуги з розподілу природного газу мали виконуватися відповідачем до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Відтак, виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг з розподілу природного газу за підписаними сторонами актами наданих послуг мало бути здійснено не пізніше: за січень 2024 року – 10.02.2024 року, за лютий 2024 року – 10.03.2024 року, за березень 2024 року – 10.04.2024 року, за квітень 2024 року – 10.05.2024 року, за травень 2025 року – 10.06.2024 року, за червень 2024 року – 10.07.2025 року, за липень 2024 року – 10.08.2024 року, за серпень 2024 року – 10.09.2024 року, за вересень 2024 року – 10.10.2024 року, за жовтень 2024 року – 10.11.2024 року, за листопад 2024 року – 10.12.2024 року, за грудень 2024 року – 10.01.2025 року та за січень 2025 року – 10.02.2025 року.
Заборгованість за надані в грудні 2024 року – січні 2025 року послуги в сумі 4517131,55 грн відповідач сплатив після відкриття провадження у цій справі, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій № 9073 від 16.04.2025 року на суму 468235,00 грн, № 9074 від 16.04.2025 на суму 3531765,00 грн, № 9094 від 17.04.2025 року на суму 517131,55 грн.
Погашення заборгованості під час судового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. За таких обставин провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 4517131,55 грн підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.
У питанні розподілу судових витрат суд враховував наступне.
- за змістом п. 5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях;
- закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 4517131,55 грн має наслідком повернення позивачу за його клопотанням з державного бюджету судового збору в сумі 54205,58 грн (4517131,55х101108,39/8425699,54 = 54205,58), сплаченого ним у складі судового збору в сумі 101103,81 грн за подання позовної заяви згідно з платіжною інструкцією № 591517639 від 28.03.2025 року; на час ухвалення цього рішення зазначеного клопотання позивач не заявляв;
- решта судового збору в сумі 46902,81 грн відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам і покладається на відповідача в сумі 37438,67 грн (8425699,54 – 4517131,55 = 3908567,99; 3119889,29 х 46902,81/3908567,99 = 37438,67) та на позивача в сумі 9464,14 грн (46902,81 – 37438,67 = 9464,14).
Не погодившись з рішенням суду в частині розподілу судових витрат, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Скаржник вважає, що судове рішення в цій частині є таким, що постановлено судом внаслідок неправильного застосування норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступні доводи:
- неправильні висновки суду в частині вирішення питання щодо (не) стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 54 205,58 грн судового збору стало наслідком незастосування судом положень ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача;
- відповідна заява позивача, мотивована посиланням на ч. 3 ст.130 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням обставин справи № 904/1559/25, в тому числі і тих, що були встановлені судом першої інстанції під час її розгляду по суті, містилася у відповіді позивача на відзив на позовну заяву. Однак, з незрозумілих причин вищевказана заява була проігнорована судом, що є явно несправедливим по відношенню до позивача, який належним чином звернувся до суду, сплативши для цього судовий збір у встановленому розмірі, виходячи з розміру його вимог, що існували на момент звернення з позовом, а в результаті розгляду спору по суті не отримав можливості компенсувати понесені ним витрати в частині судового збору, незважаючи на те, що самим судовим рішенням, яке оскаржується, з відповідача було стягнуто пеню, 3% річних та інфляційні нарахування за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, що мало б бути підвердженням того, що саме він у спорі в межах справи № 904/155925 був управненою стороною.
Апелянт просить суд апеляційну скаргу задовольнити; рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 року у справі № 904/1559/25 скасувати в частині відмови в стягненні з відповідача на користь позивача в особі Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" судових витрат по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 54 205,58 грн та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 91 644,25 грн. (37 438,67 грн + 54 205,58 грн); стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пов`язані з розглядом господарської справи № 904/1559/25 в суді апеляційної інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач погоджується з висновками оскаржуваного судового рішення та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 року у справі №904/1559/25, розгляд скарги призначено на 05.02.2026 року на 16:50.
В судовому засіданні 05.02.2026 року судом оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника апелянта, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та відмову в її задоволенні з наступних підстав. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині правильності розподілу судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існували договірні зобов`язання. Позивач поставив відповідачу природній газ за договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), укладеним шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання № 42АТ501-281-2023 від 01.08.2023 року.
На виконання договору позивач у період із січня 2024 року по січень 2025 року надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 48337972,48 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами про надання послуги з розподілу природного газу, наявними у справі. 
За вказаний період відповідачем було сплачено 58600837,70 грн, з яких 14779996,77 грн були віднесені на погашення заборгованості у цій сумі станом на 01.01.2024, а 43820840,93 грн - на оплату спожитих послуг за актами.
Не оплаченими залишилися: частково акт за грудень 2024 року в сумі 468235,00 грн та повністю акт за січень 2025 року на суму 4048896,55 грн. Усього - 4517131,55 грн (468235,00 + 4048896,55 = 4517131,55).
Тож порушення відповідачем зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати послуг з розподілу природного газу протягом спірного періоду й стало причиною виникнення спору.
Наявність заборгованості, період її виникнення та розмір відповідач не заперечував.
Судом встановлено, що заборгованість за надані в грудні 2024 року – січні 2025 року послуги в сумі 4517131,55 грн відповідач сплатив після відкриття провадження у цій справі, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних інструкцій № 9073 від 16.04.2025 на суму 468235,00 грн, № 9074 від 16.04.2025 на суму 3531765,00 грн, № 9094 від 17.04.2025 на суму 517131,55 грн (а.с. 119-120 том 2).
Відповідно до п.2 ч. 1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо предмет спору відсутній.
Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України).
Оскільки лише частина спору у даній справі на час його розгляду була відсутня, суд дане питання вирішив у рішенні. Порушень щодо цього колегія суддів не вбачає.
За таких обставин провадження у справі в частині позовних вимог скаржника про стягнення основного боргу в сумі 4517131,55 грн вірно закрито судом у зв`язку з відсутністю предмета частини спору між сторонами на час розгляду справи по суті. 
Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки предмет спору щодо стягнення суми основного боргу на час вирішення спору був відсутній, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що частина судового збору, сплаченого позивачем за вимогами про стягнення основного боргу підлягає поверненню з державного бюджету України, а щодо задоволених судом вимог - судовий збір компенсується позивачу за рахунок відповідача.
Апелянт хибно трактує положення ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, яка регулює питання розподілу витрат у разі відмови позивача від позову. В даному випадку ця ситуація відсутня.
Згідно з ч.2 ст.123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
За змістом п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 4517131,55 грн має наслідком повернення позивачу за його клопотанням з державного бюджету судового збору в сумі 54205,58 грн (4517131,55х101108,39/8425699,54 = 54205,58), сплаченого ним у складі судового збору в сумі 101103,81 грн за подання позовної заяви згідно з платіжною інструкцією № 591517639 від 28.03.2025 року (а.с. 13 том 1, а.с. 22 том 2).
Скаржник зазначає, що оскільки судом першої інстанції ухвали про закриття провадження окремо постановлено не було, останній не мав можливості подати клопотання про повернення судового збору внаслідок закриття провадження.
Проте, судом задля дотримання прав позивача було наголошено в тексті рішення щодо можливості подання особою клопотання про повернення судового збору внаслідок закриття провадження у справі в частині вимог основної заборгованості у розмірі 4517131, 55 грн.
Питання повернення позивачу з державного бюджету судового збору в розмірі 54 205, 58 грн підлягає вирішенню окремо шляхом постановлення відповідної ухвали суду. Однак, позивач цим правом не скористався, але має таку можливість.
Таким чином, сплачена позивачем при поданні позовної заяви сума судового збору в розмірі 54 205,58 грн. підлягає поверненню позивачеві за ухвалою суду в разі подання ним відповідного клопотання. Підстава для такого повернення - закриття провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 4517131,55 грн.
Відтак, судом оскаржуване рішення суду від 24.06.2025 року у даній справі ухвалено відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права.
Відповідач зобов`язаний сплатити позивачу лише судовий збір в розмірі 37 438,67 грн. пропорційно задоволеним вимогам щодо сплати штрафних санкцій, про що судом першої інстанції в рішенні суді від 24.06.2025 року обґрунтовано зазначено.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі вищезазначеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає. Оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України , суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2025 року у справі № 904/1559/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.02.2025 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя О.Г. Іванов 

Суддя Ю.Б. Парусніков