Справа № 127/18258/25
Провадження № 22-ц/801/419/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
05 лютого 2026 року	  	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Стадника І.М., 
суддів: Голоти Л.О., Оніщука В.В.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - адвоката Клименка Тараса Васильовича, 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Бойка В.М., повний текст якого складено 08 грудня 2025 року, 
у справі №127/18258/25 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (позивач)
до  ОСОБА_1 (відповідач)
про стягнення заборгованості , 
встановив:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 24.08.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою укладено договір № 504709-КС-002, про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». 
ТОВ "Бізнес Позика" 24.08.2024 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №504709-КС-002 про надання кредиту. 24.08.2024 відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №504709-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ "Бізнес Позика" направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2489 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), який боржником було введено/відправлено. Таким чином, 24.08.2024 між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 було укладено договір № 504709-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 18 000,00 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом.
ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 .
Свої зобов`язання за кредитним договором боржник належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором №504709-КС-002 відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором №504709-КС-002 на загальну суму 11 043,00 гривень. 
За вказаних обставин просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №504709-КС-002 про надання кредиту від 24.08.2024 року у сумі 49 723,20 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 17 820,00 грн; суми прострочених платежів по процентах 22 453,20 грн; суми заборгованості по штрафам 9 000,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 450,00 грн., та судові витрати. 
Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика», заборгованість за Договором №504709-КС-002 про надання кредиту від 24.08.2024 року в розмірі: 29 587 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 26 копійок та суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1 441 (одна тисяча чотириста сорок одна) гривня 33 копійки. В задоволенні решти вимоги відмовлено. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, представник позивача Клименко Т.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати у цій частині та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи й неправильно застосував норми матеріального права. Зазначає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, по кредитному договору № 454678-КС-001 повністю відповідає умовам Договору, а розмір нарахованих процентів відповідає нормам статей 1048, 1050 та 1056-1 ЦК України.
Вважає, що розмір стягнутих відсотків за користування кредитом, стягнутий судом, не є обґрунтованим, оскільки такий мав би місце лише у випадку належного виконання відповідачем зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно графіка платежів.
Також зазначає, що комісія за надання кредиту передбачена як умовами кредитного договору, так і Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика», Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної, які були підписані позивачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за споживчим кредитом та порядком сплати такої комісії (а.с. 82-96).
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача суду не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 19 січня 2026 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше 30-ти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (49723,20 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Встановлені судом першої інстанції обставини 
Судом встановлено, що 24.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, у порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію» було укладено Договір № 504709-КС-002 про надання кредиту, шляхом підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, зокрема пропозиції (оферти) ТОВ «Бізнес Позика» про укладення Договору про надання кредиту та її прийняття.
Згідно змісту Договору № 504709-КС-002, умовами такого сторонами було погоджено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 18 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2489.
Строк кредиту - на 24 тижні, із терміном дії Договору до 08.02.2025.
Процентна ставка сторонами погоджена як фіксована у розмірі 0,86% в день, комісія за видачу кредиту - 3 600,00 грн., орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 44 230,26 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 6 669,18 процентів.
Відповідно до п. 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом) нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, з урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів.
У відповідності до п. 11.3 Договору позичальник ОСОБА_1 підписуючи Договір підтвердила, що вона ознайомлена з текстом цього Договору та правилами, а також отримала від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною та п`ятою статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та статті 9, 25 ЗУ «Про споживче кредитування» на вебсайті Кредитодавця, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Згідно платіжної інструкції №7ba3b110-624e-11ef-b90a-000c29d57ed2_1 від 24.08.2024 перераховано кошти на її картковий рахунок № НОМЕР_3 згідно кредитного договору №504709-КС-002 від 24.08.2024 в розмірі 18 000,00 грн. 
Як вбачається з розрахунку, наведеного позивачем в позові, станом на 08.02.2025 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за Договором становить 49 723, 20 грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 17820,00 грн., суми прострочених платежів по відсотках - 22 453,20 грн., суми прострочених платежів за комісією - 450 грн., суми заборгованості по штрафам - 9 000,00 грн. 
Згідно розрахунку доданого до позову, проведеного за період з 24.08.2024 (сформований в системі «Електронний суд» 15.08.2025) станом на 08.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 видано за кредитом - 18 000,00 грн., нараховано відсотків - 30 166,2 грн., нараховано комісії - 3 600,00 грн., нараховано штрафів - 9000,00 грн. 
Згідно графіку платежів по Договору про надання кредиту який міститься в п. 4.2.2. Договору, орієнтовна загальна вартість наданого на 24 тижні кредиту (за період з 24.08.2024 року до 08.02.2025 року) становить 44 230,26 грн., яка складається з: загального розміру кредиту - 18 000 грн., відсотків за користування кредитом - 22 630,26 грн., комісії за надання кредиту - 3 600 грн. Крім того, розрахована позивачем сума відсотків не співпадає з розрахунками відповідача. Розмір відсотків за користування кредитом за період з 24.08.2024 року по 08.02.2025 року в сумі 30 166,2 грн., позивачем розраховано незрозуміло, а погоджений у Договорі розмір відсотків складає 22 630,26 грн.
Із вказаного розрахунку слідує також, що позичальник ОСОБА_1 за період з часу отримання нею кредитних коштів лише частково сплатила заборгованість у сумі 11 043,00 грн., з яких: 3 690 грн. - 07.09.2024 року, 3 690 грн.- 20.09.2024 року, 3 663 грн - 05.10.2024 року.
Позиція апеляційного суду
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено надання кредитних коштів відповідачеві, отримання і використання таких останньою. 
Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості суд вважав, що включення до Договору умови про сплату комісії за видачу кредиту в розмірі 3600,00 грн є несправедливим, оскільки надання кредитних коштів на виконання позичальнику є обов`язком відповідача на виконання умов Договору, а не самостійною послугою банку та не може бути обумовлено сплатою будь-яких платежів, а тому прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог у цій частині. 
Крім того суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення неустойки (штрафу), яка передбачена Договором №504709- КС-002 про надання кредиту, оскільки така нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, а тому підлягає списанню кредитодавцем. 
Щодо розміру заборгованості, то суд встановив, що в розрахунку позивача розмір нарахованих процентів перевищує той, погоджений між сторонами за умовами договору в п. 4.2.2. Договору.
Оскільки рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, тому відповідно до вимог ч.1 статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц, згідно з якою, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині позовних вимог, що залишені без задоволення.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зменшення розміру заборгованості за кредитним договором.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Матеріали справи підтверджено, і ніким не оспорюється той факт, що 24.08.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою укладено договір №504709-КС-002 про надання кредиту, за умовами якого позичальнику надано грошові кошти у розмірі 18 000,00 гривень, на засадах строковості, поворотності, платності. За умовами договору процентна ставка сторонами погоджена як фіксована у розмірі 0,86% в день, комісія за видачу кредиту - 3600,00 грн, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 44 230,26 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 6669,18 процентів.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості - стаття 627 ЦК України .
Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. - стаття 1049 ЦК України.
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Звертаючись до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості, ТОВ «Бізнес позика» просило стягнути, крім тіла кредиту, комісію за обслуговування кредитом в розмірі, заборгованість по відсоткам та штраф.
Щодо нарахування заборгованості по комісії.
Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 статті 8 цього Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Отже, тлумачення норм Закону України «Про споживче кредитування» вказує на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Водночас ні в укладеному між сторонами кредитному договорі, ні у Паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). 
Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач ОСОБА_1 більше ніж один раз на місяць з моменту укладення кредитного договору зверталась до банку з вимогою про надання інформації щодо стану кредиту, зокрема про поточний розмір заборгованості, або інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, а також іншу інформацію.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. 
Дії по «наданню кредиту» є діями, які Кредитодавець (позивач) здійснює на власну користь (ведення кредитної справи, оформлення договору, облік заборгованості споживача тощо). В свою чергу, наявність Кредитного договору та процесу кредитування передбачає і дії, які споживач (позичальник) здійснює на користь Кредитодавця (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє Кредитодавець або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо).
Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія, як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється у разі реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. 
Отже, враховуючи принципи справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит у цьому випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними, у зв`язку з чим апеляційний суд правильно зазначив, що підстави для нарахування банком комісії на підставі нікчемних умов договору є безпідставними і вказані кошти не підлягають сплаті позичальником.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Таким чином, доводи апеляційної скарги у цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача суми по неустойці за порушення грошового зобов`язання в розмірі 3600 грн.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Оскільки договір споживчого кредиту укладено 24 травня 2024 року, в період дії воєнного стану, дія якого триває до теперішнього часу, то ОСОБА_1 звільняється від обов`язку сплати неустойки на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Викладення Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» пункту 6 розділу ІV Закону №1734-VIII у новій редакції не змінює визначене ЦК України правове регулювання звільнення позичальників від сплати на користь кредитодавців неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за кредитними договорами у період воєнного стану.
Щодо розміру нарахованої заборгованості по відсоткам.
Відповідно до ч. 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
У справі, що переглядається, встановлено, що за умовами Договору кредиту денна процентна ставка становить 0,86 процентів, із зазначенням, що орієнтовна реальна річна процентна ставка розрахована відповідно до методики розрахунку, що затверджена Постановою Національного банку України від 11.02.2021 № 16 «Про затвердження Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит». Реальна річна процентна ставка, денна процентна ставка, загальні витрати за Кредитом та орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту обчислені на основі припущення, що Позичальник буде дотримуватись графіку платежів, що вказаний в п. 4.2.2. та Додатку №1 до Договору, та буде застосовуватись Знижена процентна ставка, а інші платежі за послуги Кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії Договору. Денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t * 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. 
Розрахунок денної процентної ставки: ДПС:0,86 процентів = (ЗВСК:26230,26грн./ЗРК:18000 грн.)/t:169 днів х 100%.
Відповідно до п. 4.2. Договору, позичальнику здійснюється нарахування Процентів за Зниженою процентною ставкою, вказаною у п. 10.2. Договору, починаючи з першого для користування Кредитом. Позичальник зберігає можливість сплати Процентів за Зниженою процентною ставкою, протягом усього періоду дії Договору за умови сплати Позичальником своєчасно і у повному обсязі Процентів, Комісії та частини суми наданого Кредиту, в порядку та в розмірах, зазначених в графіку платежів, що вказаний в п. 4.2.2. та Додатку №1 до Договору. У разі несплати Позичальником у повному обсязі платежу, передбаченого Графіком платежів та не погашення заборгованості із внесення платежу, передбаченого Графіком платежів протягом наступних 7 (семи) діб, починаючи з 8 (восьмого) дня прострочення внесення платежу, передбаченого Графіком платежів, подальше нарахування Процентів здійснюється за Стандартною процентною ставкою до закінчення Строку кредитування за цим Договором.
Відповідно до п. 10.2. Договору, знижена процентна ставка за Кредитом становить в день 1%, фіксована.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (з визначенням розтермінування величини ставки протягом перехідного періоду після набрання законної сили цими положеннями).
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за кредитом, які згідно з ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» при розрахунку денної процентної ставки складають значення показника формули ЗВСК, включаються: - доходи кредитодавця у вигляді процентів; - комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; - інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.
Суд першої інстанції не врахував при вирішенні спору, що денна процентна ставка визначається за формулою, встановленою ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», де: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t х100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t -строк кредитування у днях.
Тобто, виходячи зі змісту ст. 1, ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», денна процентна ставка не є процентами по кредиту (за користування кредитом).
Натомість, суд першої інстанції помилково ототожнив ці поняття, розцінивши визначені кредитним договором проценти за користування кредитом як денну процентну ставку.
Крім того, суд першої інстанції здійснив помилковий розрахунок заборгованості за кредитним договором, включивши до нього тіло кредиту 18 000 грн та проценти за користування ним 22630, 26 грн, віднявши при цьому сплачених відповідачкою 11 043 грн, які вже враховано позивачем як часткову сплату процентів за договором в порядку ст. 534 ЦК України та відповідно до умов договору. 
Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачкою було сплачено грошові кошти трьома платежами по 3960 грн на загальну суму 11 043 грн (07.09.2024, 20.09.2024, та 05.10.2024).
Із розрахунку заборгованості вбачається дотримання позивачем умов кредитного договору як щодо строку нарахування, так і розміру відсотків за користування кредитним коштами, а також приписів статті 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням.
Нормами ч.1 ст. 534 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
За таких підстав колегія суддів приходить до висновку, що із відповідача підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором в сумі 40 273,20 грн, яка складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 17 820 грн та суми прострочених платежів по процентах - 22 453,20 грн.
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У частині третій статті 137 ЦПК України вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Судові витрати ТОВ «Бізнес Позика» зі сплати судового збору складають 6 056 грн ( 2 422 грн в суді першої інстанції та 3633,60 грн в апеляційному суді).
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено частково - на 81 % (49 723,20 грн х 100 / 40 273 грн), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 905,36 грн у відшкодування судового збору (81 % х 6 056 грн / 100 %).
11 грудня 2025 року судом першої інстанції ухвалено додаткове судове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Бізнес Позика» на користь відповідача 3 600 грн правничої допомоги.
Оскільки додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення, яке за наслідками апеляційного перегляду скасовується, тому додаткове судове рішення також підлягає скасуванню, а понесені сторонами судові витрати підлягають новому розподілу.
Дані висновки відповідають правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21.
Матеріалами справи підтверджується, що правничу допомогу ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавала адвокат Слізяк М.М. на підставі ордеру, договору про надання правової допомоги № М-287 від 26.05.2025, копію додаткової угоди № 1 від 29 липня 2025 до договору № М-287 від 26.05.2025. Обсяг наданих послуг підтверджується відповідним актом №1 здачі-приймання наданих послуг від 02 грудня 2025 року на суму 9 000 грн, а сплата їх вартості - платіжною інструкцією.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
З огляду на те, що адвокатом Слізяк М.М. в суді першої інстанції дійсно надавалась правнича допомога відповідачеві, а позов задоволено частково - на 81 %, то колегія суддів вважає, що до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає 1710 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу (19 % х 9000 грн / 100 %).
З урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» необхідно стягнути 3 195,36 грн (4 905,36 грн - 1 710 грн) понесених останнім судових витрат, де 4 905 грн - судовий збір, що підлягає стягненню на користь позивача, 1 710 грн - витрати на правничу допомогу, що підлягають стягненню на користь відповідача. 
Керуючись статтями 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, - 
постановив:
Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» адвоката Клименка Тараса Васильовича задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 грудня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 11 грудня 2025 року скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором про надання кредиту № 504709-КС-002 від 24 серпня 2024 року в розмірі 40 273 грн (сорок тисяч двісті сімдесят три ), яка складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту - 17 820 грн та суми прострочених платежів по процентах - 22 453, 20 грн , а також 3 195,36 грн судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Головуючий:        І.М. Стадник

Судді:         Л.О. Голота

В.В. Оніщук