Головуючий І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 р. 	Справа № 440/9808/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2025, по справі № 440/9808/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення з 01.01.2024 по 07.09.2024;
- зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення з 01.01.2024 по 07.09.2024 із одночасною компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2024 по день фактичної виплати грошового забезпечення.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 відмовлено у задоволенні позову.
ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначав про безпідставне застосування норм Положень про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 у редакції, що набула чинності вже після звільнення позивача з військової служби. 
Апелянт посилався на ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців є обов`язком командирів (начальників). Зазначив, що відповідач не направляв позивача на медичний огляд Військово-лікарської комісії для визначення потреби в тривалому лікування, як до призупинення виплати грошового забезпечення, так і після призупинення.
Водночас апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано абз. 6 п. 2 окремого доручення Міністра оборони України від 22.06.2024 №3740/уд, згідно з яким дванадцяти місячний термін безперервного перебування на лікуванні для обчислення грошового забезпечення позивачу слід рахувати з 04.05.2024, або навіть чотирьох місячний термін безперервного перебування на лікуванні, який слід рахувати з 04.05.2024, у позивача сплив лише 05.09.2024, тобто за два дні до звільнення останнього з військової служби.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 з 12.03.2022 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2022 №2.
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2024 №262 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, починаючи з 07.09.2024.
Під час безпосередньої участі у бойових діях, а саме під час захисту Батьківщини в ході відсічі збройної агресії російської федерації в районі населеного пункту Водяне Донецької області 12.10.2022 ОСОБА_1 отримав тяжке поранення, а саме мінно-вибухове поранення, та інші травми, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 02.02.2023 №1234, внаслідок чого позивач у період з 12.10.2022 по 09.08.2024 проходив лікування та перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого.
21.07.2023 госпітальна військово-лікарська комісія травматологічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 провела огляд позивача та видала свідоцтво про хворобу №422-т, яким ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі травм, поранень, які відносяться до тяжкого ступеня та пов`язані із захистом Батьківщини.
29.07.2024 госпітальна військово-лікарська комісія травматологічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 провела огляд позивача та видала свідоцтво про хворобу №543-т, яким ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку на підставі поранень, травм, які відносяться до тяжкого ступеня та пов`язані із захистом Батьківщини.
Довідкою від 18.10.2024 №2209/5 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії та довідкою від 18.10.2024 №2208/5 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії встановлено, що ОСОБА_1 за весь період перебування на лікування протягом чотирьох місяців поспіль з дати вибуття з військової частини НОМЕР_1 для лікування, а саме по грудень 2023 року, позивачу нараховано та виплачено в повному обсязі належне грошове забезпечення.
З 01.01.2024, тобто після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах, позивачу призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з відсутністю висновку військово лікарської комісії щодо потреби у тривалому лікуванні ОСОБА_1 .
Позивач, не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 07.09.2024, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ненадходження до військової частини висновку військово лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні позивача після завершення чотиримісячного безперервного строку перебування на лікуванні, з 01 січня 2024 року останньому припинено нарахування та виплату грошового забезпечення у встановленому порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.
Частиною 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018.
Відповідно до п. 2 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до п. 8 Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).
Пунктом 9 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Грошове забезпечення не виплачується за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Окрім цього, пунктом 17 Порядку 260 зазначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Стосовно посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції окремого рішення (доручення) Міністра оборони України №3740/уд від 22.06.2024 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до зазначеного рішення (доручення) Міністра оборони України грошове забезпечення після чотирьох місяців (але не більше ніж за дванадцять місяців поспіль) безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні, виплачувати на підставі висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні. Цей висновок є підставою для виплати грошового забезпечення за період лікування понад чотири місяці (не більше дванадцять місяців).
Зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні не проходив медичний огляд військово лікарської комісії щодо потреби у тривалому лікуванні та зазначений висновок військово лікарської комісії до військової частини не надавався.
Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить до висновку, що у військової частини НОМЕР_1 відсутні правові підстави для виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 07.09.2024.
На підставі викладеного колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
Стосовно доводів апелянта про те, що до спірних правовідносин у цій справі слід застосовувати Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України №402, в редакції наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Змін до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» №490 від 18.08.2023, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
У даній справі предметом спірних правовідносин є наявність підстав у військової частини НОМЕР_1 для нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 07.09.2024.
Протиправна бездіяльність, як зазначає апелянт у своїй апеляційній скарзі, військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК для визначення потреби в тривалому лікуванні є предметом інших правовідносин, до яких не відноситься предмет цієї справи.
Отже, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 по справі № 440/9808/25 залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло