ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 грудня 2025 року 	м.Суми	

Справа №579/2178/24 
Номер провадження 22-ц/816/1162/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.

у присутності:
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Часової Анастасії Романівни,
представника відповідача Комунального підприємства  «Київпастранс» - Кузьменко Анастасії Миколаївни, 

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» 
на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 18 грудня 2024 року у складі судді Кибець І.А., ухвалене у м. Кролевець Сумської області, повне судове рішення складено 27 грудня 2024 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства  «Київпастранс» про стягнення середнього заробітку,

у с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Сомок О.А. звернувся до суду з вказаним позовом. 
Свої вимоги мотивує тим, що він працює слюсарем з ремонту колісних транспортних засобів 3 розряду в філії КП «Київпастранс» Автобусний парк № 8. 10 квітня 2022 року між ним та командиром добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 укладено контракт добровольця територіальної оборони, за умовами якого доброволець бере на себе зобов`язання, зокрема виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії контракту, відповідно до вимог визначених Законом України «Про основи національного спротиву», Положення про добровольчі формування територіальних громад, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 №1449. Наказом відповідача від 20 квітня 2022 року №86/ВК філії КП «Київпастранс» Автобусний парк №8 він відповідно до ч.1 ст.119 КЗпП України з 10 квітня 2022 року у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони увільнений від роботи зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання таких обов`язків.
Після укладення контракту він виконує обов`язки добровольця територіальної оборони безоплатно, згідно з умовами контракту. Будучи увільненим від роботи, він з 20 квітня 2022 року отримував за місцем роботи середній заробіток. Починаючи з 19 липня 2022 року, відповідач не виплачує йому заробітної плати. 
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 18 січня 2024 року у справі № 579/1072/23 стягнуто з КП «Київпастранс» на його користь середній заробіток за час з 19 липня 2022 року по травень 2023 року у сумі 193 128 грн без урахування нарахувань на заробітну плату. Постановою Сумського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року вказане рішення суду в частині стягнення середнього заробітку залишено без змін. Рішенням суду встановлено, що припинення збереження середнього заробітку позивачу суперечить приписам ч. 1 ст. 119 КЗпП України і порушило право позивача на отримання середнього заробітку під час виконання ним обов`язків добровольця добровольчого формування територіальної громади.
Зазначає, що відповідач з червня 2023 року по травень 2024 року безпідставно не виплачує йому належний середній заробіток. 05 червня 2024 року його було звільнено з роботи, але при проведенні остаточного розрахунку йому не виплачено середній заробіток за вказаний вище період. Повідомлення про звільнення та розрахунковий лист позивач отримав 17 червня 2024 року.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час з 01 червня 2023 року по травень 2024 року у сумі 224 837,92 грн без урахування нарахувань на заробітну плату.
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 18 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час з 01 червня 2023 року по травень 2024 року у сумі 224 837,92 грн без урахування нарахувань на заробітну плату.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.
В частині стягнення понесених судових витрат з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з КП «Київпастранс» на користь держави судовий збір у сумі 2248,38 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, КП «Київпастранс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю; вирішити питання про розподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою той факт, що роботодавець видав наказ від 29 липня 2023 року № 235-ВК, яким вніс зміни до наказу від 20 квітня 2022 року та припинив його дію в частині виплати позивачу середнього заробітку з 19 липня 2022 року; 05 вересня 2023 року позивач був ознайомлений з вказаним наказом. При цьому позивачем не ставилася вимога про скасування спірного наказу чи визнання його недійсним. Дія наказу від 20 квітня 2022 року № 86-ВК (в ред. зі змінами згідно наказу від 29 липня 2022 року № 235-ВК) охоплює спірний період часу, за який позивач просить суд стягнути середній заробіток за час його увільнення. Таким чином, судом без скасування спірного наказу чи визнання його недійсним безпідставно стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 01 червня 2023 року по травень 2024 року у сумі 224 837,92 грн. 
Крім того, вважає, що позивачем пропущено встановлений законодавством тримісячний строк для звернення до суду із вказаним позовом.
Від представника позивача – адвоката Часової А.Р. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду - залишити без змін. Зазначає, що повідомлення про звільнення та розрахунковий лист позивач отримав 17 червня 2024 року, а звернувся до суду 17 вересня 2024 року, що спростовує доводи відповідача в частині пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу до філії Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусного парку №8 згідно наказу №121/ВК від 24 липня 2015 року на посаду слюсаря з ремонту автомобілів 5 розряду до ремонтної майстерні. Наказом №18 по філії Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусний парк №8 від 01 березня 2022 року було оголошено простій працівникам філії, в тому числі позивачу (п.1.3 наказу). 
10 квітня 2022 року ОСОБА_1 уклав контракт добровольця територіальної оборони з командиром добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . При цьому за змістом контракту, укладеного за формою, затвердженою наказом Міністерства оборони України №84 від 07 березня 2022 року, контракт укладено «на час виконання державних та/або громадських обов`язків», за змістом контракту (абз.3 п.1) доброволець добровільно бере на себе зобов`язання виконувати державні та/або громадські обов`язки в інтересах Українського народу. Контракт укладено строком на три роки. 
Дані обставини встановлені рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 18 січня 2024 року та постановою Сумського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 579/1072/23 (а.с. 5-9; 25-30).
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Наказом № 86/ВК філії КП «Київпастранс» Автобусний парк №8 від 20 квітня 2022 року ОСОБА_1 , т.5021 слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів 3 розряду з 10 квітня 2022 року увільнено від роботи у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання таких обов`язків на підставі ч.1 ст.119 КЗпП України (а.с.19). Підпис про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом у наданій суду копії відсутній.
Наказом №235/ВК філії КП «Київпастранс» Автобусний парк №8  від 29 липня 2022 року у зв`язку зі змінами, внесеними до ст. 119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, припинено нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 , слюсарю з ремонту колісних транспортних засобів 3 розряду, з 19 липня 2022 року. Підпис про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом у наданій суду копії відсутній (а.с.46).
Згідно з довідкою ДФТГ Кролевецької ТГ №1 «Тризуб» №193 від 28 травня 2024 року, ОСОБА_1 з 10 квітня 2022 року зарахований до членства в добровольчому формуванні Кролевецької територіальної громади №1 «Тризуб», перебуває на службі, згідно табелів обліку робочого часу та виконує важливі завдання безпеки та оборони Кролевецької міської територіальної громади. У зв`язку з безпековою ситуацією в регіоні необхідне постійне перебування ОСОБА_1 на території Кролевецької міської територіальної громади (а.с.22).
Відповідно до графіків роботи на травень 2023 року – травень 2024 року, доброволець ОСОБА_1 виконував завдання в складі добровольчого формування Кролевецької територіальної громади №1 «Тризуб» (а.с.11-17).
05 червня 2024 року наказом №155/ВК філії КП «Київпастранс» Автобусний парк №8, ОСОБА_1 , слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів, звільнено за прогули без поважних причин, що мали місце з 03 червня 2024 року по 05 червня 2024 року, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з урахуванням виплати компенсації за 27 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 27 січня 2021 року по 19 липня 2022 року (а.с.23).
12 червня 2024 року листом №248 філії КП «Київпастранс» Автобусний парк №8, ОСОБА_1 повідомлено про звільнення. До листа додано розрахунковий листок за червень 2024 року (а.с.10).
Згідно довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 №81 від 11 вересня 2023 року, середньогодинна заробітна плата складала 107,27 грн, середньоденна заробітна плата складала 858,16 грн (а.с.18).
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 18 січня 2024 року стягнуто з КП «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час з 19 липня 2022 року по травень 2023 року у сумі 193 128 грн. без урахування нарахувань на заробітну плату (а.с.25-30). Постановою Сумського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 18 січня 2024 року в частині стягнення заробітної плати залишено без змін (а.с. 5-9). 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що припинення збереження середнього заробітку позивачу суперечить приписам ч. 1 ст. 119 КЗпП України і порушило право позивача на отримання середнього заробітку під час виконання ним обов`язків добровольця добровольчого формування територіальної громади, тому дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період з 01 червня 2023 року по травень 2024 року (262 робочих дні) в розмірі 224 837,92 грн.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону. 
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно з п.16 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабміну від 29 грудня 2021 року № 1449 (далі - Положення № 1449), членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.
Відповідно до п.21 Положення № 1449 контракт добровольця територіальної оборони укладається між командиром добровольчого формування та особою, яка подала заяву щодо членства в добровольчому формуванні. Такі особи укладають контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. Форма контракту добровольця територіальної оборони затверджується Міноборони.
Наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84 «Про затвердження форми контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 березня 2022 року № 307/37643 затверджено форму контракту добровольця територіальної оборони (далі - контракт).
У преамбулі форми контракту зазначено, що командир з одного боку, а  доброволець з іншого боку, на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, перебуваючи під захистом держави, маючи усі права, свободи, гарантії, закріплені Конституцією України, КЗпП України, відповідно до Закону України від 27 січня 2022 року № 2024-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення завдань та основ підготовки і ведення національного спротиву» та Положення № 1449, уклали контракт добровольця територіальної оборони.
Згідно з п.3 форми контракту на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України.
Відповідно до ч.1 ст.119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Стаття 1 Закону України «Про основи національного спротиву» містить визначення таких термінів: територіальна оборона, доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України, добровольче формування територіальної громади.
Отже, на громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України. На членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Ч.3 ст.119 КЗпП України (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) було визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.
З 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ), яким у ч.3 ст.119 КЗпП України слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".
Отже, з набранням чинності Законом № 2352-ІХ відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом, з 19 липня 2022 року за такими категоріями працівників не зберігається середній заробіток.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
До видів військової служби належать: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»).
За умовами ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) громадяни України, прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема ч.3 ст.119 КЗпП України.
Діяльність добровольчого формування територіальної громади з виконання завдань, визначених пунктом 2 Положення, не є військовою службою в розумінні Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Держава, скасувавши збереження середньомісячної заробітної плати військовослужбовцям, компенсувала одночасним збільшенням грошового забезпечення їм за місцем проходження служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якою установлено на період воєнного стану виплату військовослужбовцям додаткової винагороди відповідного розміру.
На відміну від цього, комплектування добровольчих формувань територіальних громад здійснюється на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, перебуваючи під захистом держави, маючи усі права, свободи, гарантії, закріплені Конституцією України та КЗпП України.
Норми ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» та Форми контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів ДФТГ, зокрема, і в частині збереження за ними середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається.
Ч.1 ст.119 КЗпП України чітко визначено збереження згаданих гарантій саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть виконуватись у робочий час.
Відповідно до п.3 Положення № 1449 командир добровольчого формування є відповідальним за його діяльність, визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей. Також до функцій командира ДФТГ належить контроль за додержанням умов контракту та припинення контракту у разі порушення добровольцем його умов (пункт 23 Положення № 1449).
Таким чином, саме командири ДФТГ мають здійснювати, зокрема і на вимогу добровольця чи його роботодавця, підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час. Форма такого підтвердження не визначена законодавством, тож командир може здійснювати підтвердження будь-якими належним чином засвідченими документами, які в достатній мірі вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні.
Залучення до такого добровольчого формування не є військовою службою, однак укладання такого контракту слід розглядати, як один із способів виконання громадянином України свого конституційного обов`язку щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Оскільки ОСОБА_1 є добровольцем Добровольчого формування територіальної оборони Кролевецької міської територіальної громади № 1 «Тризуб», яке не є військовим формуванням ЗСУ, який виконує за умовами контракту державні та громадські обов`язки у робочий час, то на нього розповсюджуються гарантії, передбачені ч. 1 ст. 119 КЗпП України, зокрема щодо збереження середнього заробітку. Відповідно припинення виплати відповідачем середнього заробітку, зокрема в період з 01 червня 2023 року по травень 2024 року включно, порушує права позивача, гарантовані ч. 1 ст. 119 КЗпП України.
Щодо доводів апеляційної скарги, що суд без скасування наказу від 29 липня 2022 року № 235/ВК, яким припинено нарахування і виплату позивачу середнього заробітку, чи визнання його недійсним, безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за вказаний період, колегія суддів зауважує, що як правильно зазначив суд першої інстанції, видача такого наказу не свідчить про правомірність дій відповідача, оскільки на роботодавця покладено обов`язок проводити виплату працівникам за час виконання державних та громадських обов`язків, середнього заробітку саме вимогами ч. 1 ст. 119 КЗпП України. Тому, не оскарження позивачем в судовому порядку вказаного наказу не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
Доводів щодо незгоди з розміром присудженого до стягнення середнього заробітку апеляційна скарга не містить.
Щодо тверджень відповідача, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вказаним позовом, передбачений ст. 233 КЗпП України, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в ред., яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). 
Матеріалами справи підтверджується, що 05 червня 2024 року наказом №155/ВК філії КП «Київпастранс» Автобусний парк №8 позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. 12 червня 2024 року позивачу направлено повідомлення про звільнення та розрахунковий лист, які було отримано ОСОБА_1 , за його твердженням, 17 червня 2024 року. Доказів, що позивач повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, отримав раніше, сторона відповідача суду не надала.
Звернувшись до суду з вказаним позовом через підсистему «Електронний суд» 17 вересня 2024 року, позивач, передбачений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, тримісячний строк звернення до суду не пропустив.
Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» залишити без задоволення.
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 18 грудня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складене 9 грудня 2025 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов