Справа № 466/2193/25                        Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б 
Провадження № 22-ц/811/1575/25                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 жовтня 2025 року м.Львів

Справа № 466/2193/25
Провадження № 22-ц/811/1575/25
              
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова, постановлену у м.Львові 5 травня 2025 року у складі судді Глинської Д.Б у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу від 7 березня 2025 року у цивільній справі №466/2193/25 про стягнення аліментів на дітей таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

11 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу від 7 березня 2025 року у цивільній справі №466/2193/25 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на дітей, таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування заяви посилається на те, що діти фактично проживають із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Через нестерпні умови проживання з ОСОБА_3 він з дітьми був змушений шукати інше житло. Вважає, що ОСОБА_3 , подавши заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів, вирішила забезпечити собі джерело для існування у вигляді аліментів дітей, які з нею не проживають. Вважає, що у нього відсутній обов`язок по сплаті аліментів на дітей, які проживають з ним та перебувають на його утриманні. 

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 5 травня 2025 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу від 7 березня 2025 року у цивільній справі №466/2193/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на дітей таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалу суду через свого представника ОСОБА_2 оскаржив  ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви. Вказує, що при видачі судового наказу від 7 березня 2025 року суд першої інстанції не встановив безспірність вимог та факт проживання дітей із заявником. Наведене підтверджується договором найму житлового приміщення від 7 березня 2025 року та актом обстеження житлових умов від 12 березня 2025 року, складеним спеціалістами Шевченківської районної адміністрації м.Львова, у якому встановлено місце проживання дітей на АДРЕСА_1 (хоча місцем реєстрації є АДРЕСА_2 ). ОСОБА_1 31 березня 2025 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на дітей, однак судом, у тому ж складі, що і видав оскаржуванимй судовий наказ, відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу з мотивів наявності спору і необхідності звернення у позовному провадженні. З причини проживання дітей з ОСОБА_1 відсутній його обов`язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 , а тому, виданий судовий наказ має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, що 7 березня 2025 року Шевченківським районним судом м. Львова винесено судовий наказ №466/2193/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину; стягнення аліментів проводити з моменту пред’явлення заяви 6 березня 2025 року до досягнення дітьми повноліття. 

Ухвала суду мотивована наступним.

Відповідно до ч. 3 ст 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. 

Згідно із ст. 432 цього Кодексу суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов’язок боржника відсутній повністю чи частково у зв’язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Обставинами, що можуть свідчити про помилкову видачу судом виконавчого листа, є зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред’явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред’явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов’язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що судовий наказ видано помилково або обов’язок боржника відсутній повністю чи частково у зв’язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, а також інших доказів, які б надали суду підстави визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу №466/2193/25 від 7 березня 2025 року таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваної ухвали не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 5 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Постанова складена і підписана 16 жовтня 2025 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ______________ Ю.Р Мікуш _______________Р.В. Савуляк