Справа № 344/13781/25 
Провадження № 22-ц/4808/83/26 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року м. Івано-Франківськ 
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів – Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є., 
за участю секретаря – Кузів А.В.,
учасники справи
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» 
на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Кіндратишин Л.Р.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ТОВ «Він Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в розмірі 46 378,62 грн за порушення грошового зобов`язання, що пов`язано із несвоєчасним виконанням рішення суду по справі № 0907/2-5718/2011 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. 
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 15 серпня 2011 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення по справі № 0907/2-5718/2011, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11067153000 від 30.10.2006 року у розмірі 150 295,81 грн.
З дня набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання, але воно так і не було виконане. 
Право вимоги за кредитним договором №11067153000 від 30.10.2006 року ПАТ «УкрСиббанк» було відступлено до ПАТ «Дельта Банк», який в подальшому відступив своє право вимоги на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К від 18 вересня 2019 року.
05 грудня 2019 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області постановив ухвалу по справі 0907/2-5718/2011, якою підтвердив перехід права вимоги за кредитним договором № 11067153000 від 30.10.2006 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
25.07.2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 прийнято рішення про зміну найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». 
Позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 13514,27 грн, та інфляційні збитки у розмірі 32864,35 грн
У зв`язку викладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Він Фінанс» збитки за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 0907/2-5718/2011 у розмірі 46378,62 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «Він Фінанс» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність рішення обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги подані до позовної заяви знеособлені копії судового рішення та ухвали із ЄДРСР, оскільки згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 24.10.24 року по справі № 752/8103/15-ц, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими.
Скаржник зазначив, що відсутня будь-яка інформація про виконання рішення суду по справі 0907/2-5718/2011, тому ця обставина унеможливлює надання суду доказів його виконання.
Вважає помилковим висновок суду, що позивачем не підтверджено прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги надані позивачем докази у вигляді копій рішення та ухвали за якими визначався обов`язок відповідача щодо сплати грошових сум.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено сторонам право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року справа призначена до розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на 22 грудня 2025 року.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2025 року для повного та всебічного встановлення обставин справи, належного повідомлення відповідачки, здійснено перехід до розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалу про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу з додатками було повторно надіслано ОСОБА_1 на адресу місця її реєстрації, яка зазначена в відповіді №2161823 від 22.12.2025 року з Єдиного демографічного реєстру.
Конверт з поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України є днем вручення судового рішення.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання представник ТОВ «Він Фінанс» не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась. Апеляційним судом за місцем реєстрації відповідачки направлялася судова повістка-повідомлення, яка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повістка-повідомлення вважається врученою відповідачці.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.08.2011 у цивільній справі № 0907/2-5718/2011, згідно з яким з відповідача на користь ПАТ «УкрСиббанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 11067153000 від 30.10.2006 у розмірі 150295,81 грн. Позивачем на підтвердження викладених ним у позові обставин не надано доказів щодо виконання судового рішення від 15.08.2011 року

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов`язків доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Він Фінанс» на підтвердження його обґрунтувань, надало копію заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2011 року та копію ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2019 року про заміну стягувачау справі за позовом «Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку боргу за кредитним договором».
Оскільки надані копії судових рішень є роздруківками із інтернет-ресурсу ЄДРСР та не містять будь-яких даних щодо боржника ОСОБА_1 , колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про неналежність даних доказів.
Разом з тим, апеляційний суд, використавши наявність повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, встановив, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку заборгованість у розмірі 150 295, 81 грн за кредитним договором №11067153000 від 30.10.2006 року. Вирішено питання судових витрат.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2019 року замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні у справі №0907/2-4175/2011 на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
Відтак, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення грошової суми в розмірі та у валюті, яка визначені заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2011 року.
Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу вимог ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ч. 1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
В силу вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зазначено, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Оскільки, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення грошової суми в розмірі та у валюті, яка визначена в судовому рішенні, то дослідженню підлягають обставини виконання/невиконання рішення суду.
Рішення суду підлягає виконанню.
Проте, матеріалами справи не підтверджено чи пред`явлено до виконання виконавчий лист у справі №0907/2-4175/2011 з виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2011 року у визначеному для виконання судових рішень порядку.
Позивачем не надано доказів на підтвердження того, чи стягувалась/не стягувалась в примусовому порядку заборгованість за кредитним договором №11067153000 від 30.10.2006 року із когось із відповідачів, оскільки заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2011 року стягнуто в солідарному порядку заборгованість у розмірі 150 295, 81 грн за кредитним договором №11067153000 від 30.10.2006 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Також не надано доказів чи проводилось/ не проводилось погашення заборгованості за судовим рішенням будь-яких платежів в добровільному порядку будь-ким з відповідачів.
Зазначення в позовній заяві про те, що рішення суду не виконане і здійснений позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитом відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року колегія суддів не вважає беззаперечним доказом порушення відповідачем грошового зобов`язання, а доказування відповідно до положень ч.6 ст. 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Він Фінанс» підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року залишенню без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 січня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева