номер провадження справи 3/188/25

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2026 Справа № 908/3128/25
м. Запоріжжя, Запорізька область
Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,
за участю секретаря судового засідання Данилейко К.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу:
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» (вул. Рекордна, буд. 2, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 40653787)
про стягнення вартості частки,

за участю представників учасників справи:
від позивача: ЗАРВІЙ РУСЛАН ЛЕОНІДОВИЧ (в режимі відеоконференції) - адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3618 від 09.02.2018, ордер серії АЕ №1432534 від 15.10.2025;
від відповідача: Ференець Олександр Євгенович (в залі суду) - адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №300 від 30.07.2003, ордер серії АР №1161310 від 03.11.2025.

РУХ СПРАВИ.
09.10.2025 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» (скорочене найменування – ТОВ «АВІКОН ГРУП») про стягнення вартості невиплаченої частки в статутному капіталі в розмірі 438 600,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 85 763,40 грн, три проценти річних в розмірі 28 478,94 грн. Судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу просить покласти на відповідача.
Одночасно заявлено клопотання про витребування у Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради копії матеріалів реєстрації справи ТОВ «АВІКОН ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи 40653787).
Крім того, у позовній заяві позивач просить поставити питання відповідачу в порядку статті 90 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 справу №908/3128/25 передано на розгляд судді Педоричу С.І.
Ухвалою суду від 14.10.2025 відкрито провадження у справі №908/3128/25; присвоєно справі номер провадження 3/188/25; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 11.11.2025 11:00 год. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки. Також цією ухвалою витребувано від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради копії документів реєстраційної справи юридичної особи ТОВ «АВІКОН ГРУП».
15.10.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Зарвія Руслана Леонідовича про участь у вищезазначеному судовому засіданні у справі №908/3128/25 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів у системі ЄСІТС.
Ухвалою суду від 16.10.2025 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Зарвія Руслана Леонідовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи відеоконференцзв`язку.
21.10.2025 від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву.
27.10.2025 від представника позивача Когута Сергія Миколайовича до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив.
28.10.2025 від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» до суду через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на відповідь на відзив.
31.10.2025 до суду від Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради на виконання ухвали суду надійшли копії документів реєстраційної справи юридичної особи ТОВ «АВІКОН ГРУП».
Ухвалою суду від 11.11.2025 відкладено підготовче засідання до 27.11.2025 о 10:00 год.
Ухвалою суду від 27.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу № 908/3128/25 до судового розгляду по суті на 23.12.2025 об 11:00 год.
У судовому засіданні 23.12.2025 технічна фіксація здійснювалась за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов повністю, просить позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Заслухавши вступне слово представників сторін, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 20.01.2026 до 10:00 год.
У судовому засіданні 20.01.2026 судом безпосередньо досліджені докази, які наявні в матеріалах справи.
У судовому засіданні 20.01.2026 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого після переходу до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні, в порядку статті 240 ГПК України, проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини) та повідомлено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
ОСОБА_1 до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» про стягнення невиплаченої частки в статутному капіталі у розмірі 438 600,00 грн, а такожінфляційних втрат у розмірі 85 763,40 грн та три проценти річних в розмірі 28 478,94 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до липня 2022 року позивач був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП».
04 липня 2022 року позивач, письмовою, нотаріально посвідченою заявою заявив про вихід зі складу учасників Товариства з часткою у розмірі 51%, що в грошовому виразі складає 438 600,00 грн.
Всупереч вимогам ч. 7 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», вартість належної до виплати Позивачу частки так йому і не була виплачена, що зумовило необхідність звернення з цим позовом.
Крім стягнення невиплаченої частки в статутному капіталі просить стягнути інфляційні втрати та 3 проценти річних за період з 05.07.2023 по 01.09.2025.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач (ТОВ «АВІКОН ГРУП»») надав відзив, в якому визнав вимоги частково та зазначив, що дійсно, Позивач до 04 липня 2022 р. був учасником Відповідача та володів 51% часток у статутному капіталі останнього. Дійсно, 04.07.2022 Позивачем було прийнято рішення про вихід зі складу учасників Відповідача.
Відповідач дізнався про вихід Позивача зі складу учасників не пізніше 01 березня 2023 року.
Оскільки Позивачем не доведено, що Відповідач офіційно дізнався про такий вихід раніше вказаного строку (письмового повідомлення про вихід з доказами у вигляді виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Позивачем Відповідачеві не направлялося), у Позивача відсутні правові підстави для обчислення початку перебігу річного строку для проведення розрахунку раніше, аніж з 02 березня 2023 року, а тим більш – для обчислення цього строку з 04 липня 2022 року, тобто з дати, яка за будь-яких обставин не є датою виходу.
Відповідно, про нарахування інфляційних втрат та відсотків на суму заборгованості у спірних відносинах може йтися лише з 02 березня 2024 року, а не з 05 липня 2023 року, як це робить Позивач.
З урахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити частково в сумі 536 906,32 грн.
Також просить відстрочити виконання судового рішення на один рік з моменту набрання ним законної сили.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ (стислий виклад).
Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що заяву ОСОБА_1 від 04.07.2025 засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепковою О.В., зареєстровано в реєстрі за №1411.
Того ж дня, 04.07.2022, прийнято рішення №11 учасника ТОВ «АВІКОН ГРУП», що було засвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1412, яким ТОВ «АВІКОН ГРУП» було вирішено, у зв`язку із виходом ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, визначити вартість його частки (на момент подання заяви про вихід 51% у статутному капіталі) у розмірі 438 600,00 (чотириста тридцять вісім шістсот тисяч) гривень 00 коп. та провести виплату вартості його частки в статутному капіталі товариства наступним чином: 438 600,00 (чотириста тридцять вісім шістсот тисяч) виплатити грошовими коштами. Встановити строк виплати 1 рік з моменту державної реєстрації виходу учасника з товариства та внести відповідні зміни до єдиного державного реєстру.
ТОВ «АВІКОН ГРУП» про вихід ОСОБА_1 дізналось 04.07.2022, отже саме цей день є початком відліку річного строку на виплату колишньому учаснику вартості його частки, а 05.07.2023, відповідно, є першим днем для нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості.
Також позивач заперечує щодо відстрочення виконання рішення суду.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ (стислий виклад).
Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що позивач дійсно, 04.07.2022, в приміщенні приватного нотаріуса Чепкової О.В. передав учаснику ТОВ «АВІКОН ГРУП» - Калояну Араму Ванікі «повідомлення (заяву) про вихід зі складу учасників».
Слід зазначити, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю за будь-яких обставин не є тією «відповідною посадовою особою товариства», якій належить вручати кореспонденцію.
Проте сама заява про вихід, навіть якщо її вручили посадовій особу товариства з обмеженою відповідальністю, не є підтвердженням факту виходу учасника з цього товариства. Вказаний документ, натомість, є лише посвідченням наміру особи вийти з товариства, однак для реалізації цього наміру відповідну заяву, разом із заявою про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, такий учасник має надати державному реєстратору та сплатити адміністративний збір за вчинення відповідної реєстраційної дії.
Звернутися до державного реєстратора із заявою про внесення до Єдиного державного реєстру інформації про вихід учасника Позивач міг протягом невизначеного строку після оформлення первісної заяви (а міг не звернутися до державного реєстратора взагалі).

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості невиплаченої частки в статутному капіталі в розмірі 438 600,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 85 763,40 грн, три проценти річних в розмірі 28 478,94 грн
Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У даному випадку до предмета доказування входять обставини виходу ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ «АВІКОН ГРУП», визначення розміру вартості частки у статутному капіталі товариства, належної до сплати позивачу у зв`язку з її виходом зі складу учасників товариства, наявність або відсутність заборгованості відповідача перед позивачем, а також правових підстав для її стягнення та правомірності нарахування процентів річних та інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
ТОВ «АВІКОН ГРУП» зареєстровано 12.07.2016, про що свідчить інформація з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а. с. 12-13, т.1).
Статутом ТОВ «АВІКОН ГРУП», який затверджено протоколом №10 від 07.06.2019, передбачено, що ТОВ «АВІКОН ГРУП», далі за текстом статуту –є «Товариство», створено шляхом об`єднання майна його учасників з метою отримання прибутку, діє на підставі цього Статуту, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, інших нормативних актів України (п.1.1. Статуту).
Розділом 8 Статуту унормовано порядок вступу та виходу з Товариства.
Відповідно до пункту 8.6. Учасник Товариства, частка якого у Статутному капіталі Товариства становить менше 50 відсотків, може вийти з Товариства у будь-який час без згоди інших Учасників.
Учасник Товариства, частка якого у Статутному капіталі Товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з Товариства за згодою інших Учасників.
Рішення щодо надання згоди на вихід Учасника з Товариства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання заяви Учасником (п. 8.7 Статуту).
Учасник вважається таким, що вийшов з Товариства, з дня державної реєстрації його виходу (п. 8.8. Статуту).
У пункті 8.10 Статуту ТОВ «АВІКОН ГРУП» зазначено, що Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід Учасника, виплатити такому колишньому Учаснику вартість його частки.
Пунктом 9.1.1. передбачено, що вищим органом Товариства є загальні збори Учасників.
Статут підписано учасниками Товариства – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Справжність підписів на статуті засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. 10.06.2019.
Відповідно до структури власності юридичної особи – ТОВ «АВІКОН ГРУП», яка міститься в реєстраційній справі юридичної особи ТОВ «АВІКОН ГРУП» (а.с. 178, т.1), ОСОБА_1 є власником частки у розмірі 51%, а ОСОБА_2 власником частки у розмірі 49%.
04 липня 2022 ОСОБА_1 , як учасник ТОВ «АВІКОН ГРУП», письмовою нотаріально посвідченою заявою заявив про вихід зі складу учасників Товариства з часткою у розмірі 51%, що в грошовому виразі складає 438 600,00 грн. Просив розрахунки провести згідно діючого законодавства.
Також, 04 липня 2022 рішенням №11 учасника ТОВ «АВІКОН ГРУП», засвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепковою О.В., було вирішено, у зв`язку із виходом ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, визначити вартість його частки (на момент подання заяви про вихід 51% у статутному капіталі) у розмірі 438 600,00 (чотириста тридцять вісім шістсот тисяч) гривень 00 коп. та провести виплату вартості його частки в статутному капіталі товариства наступним чином: 438 600,00 (чотириста тридцять вісім шістсот тисяч) виплатити грошовими коштами. Встановити строк виплати один рік з моменту державної реєстрації виходу учасника з товариства та внести відповідні зміни до єдиного державного реєстру.
11.07.2022 позивачем, приватному нотаріусу Запорізької міського нотаріального округу, була подана Заява щодо державної реєстрації (форма 2), щодо реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 202-206, т.1).
Станом на час розгляду справи, вартість належної до виплати позивачу частки виплачена не була, що й стало підставою для звернення з цим позовом.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Щодо позовних вимог про стягнення вартості невиплаченої частки в статутному капіталі.
Позивач, в позовній заяві, не вважає оцінку розміру належної йому частки спірною та погоджується з визначеною рішенням №11 ТОВ «АВІКОН ГРУП» від 04.07.2022 №11 вартістю – 438 600,00 грн.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву визнається борг товариства з оплати вартості частки у статутному капіталі у розмірі 438 600,00 грн.
Також відповідач у відзиві та у запереченнях на відповідь на відзив визнає (підтверджує) наступні факти:
- Позивач до 04 липня 2022 р. був учасником Відповідача та володів 51% часток у статутному капіталі останнього;
- 04.07.2022 Позивачем було прийнято рішення про вихід зі складу учасників Відповідача;
- Учасник Відповідача, який залишився у Товаристві, рішенням №11 надав згоду на вихід Позивача з Товариства в той самий день, коли було подано заяву про такий вихід (04.07.2022);
- 04.07.2022 в приміщенні приватного нотаріуса Чепкової О.В. учаснику ТОВ «АВІКОН ГРУП» - ОСОБА_2 , який залишився у складі учасників Товариства, позивачем передано повідомлення (заяву) про вихід зі складу учасників.
Частиною 1 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Зважаючи на відсутність у суду сумнівів щодо достовірності вищевказаних обставин справи, суд дійшов висновку, що визнані учасниками справи обставини, не потребують додаткового доведення.
При розгляді цієї справи ключовим питанням, щодо якого позивач та відповідач мають протилежні позиції, стало питанням дати коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід позивача зі складу учасників Товариства.
Відповідно до ч. 7 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» Товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.
Пунктом 8.10 Статуту ТОВ «АВІКОН ГРУП» передбачено аналогічний строк виплати колишньому учаснику вартості його частки.
Отже дата, коли Товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, є необхідною для визначення строку, в який повинна бути виплачена вартість частки.
За позицією позивача Товариство дізналося про вихід позивача зі складу учасників 04.07.2022, коли позивачем було складено заяву про вихід зі складу учасників, а також в цей же день повідомлення (заяву) про вихід зі складу учасників було надано загальним зборам, а саме: особисто нарочно передано в приміщенні приватного нотаріуса Чепкової О.В. учаснику ТОВ «АВІКОН ГРУП» - Калояну Араму Ванікі, який залишився в складі учасників товариства.
За позицією відповідача, позивач не повідомляв товариство про вихід зі складу товариства. Поняття виходу учасника з товариства відповідач пов`язує з фактом державної реєстрації виходу учасника з товариства.
Учасник товариства з обмеженою відповідальністю не є тією «відповідальною особою товариства», якій належить вручати кореспонденцію. Позивач не виконав обов`язок повідомити Відповідача про державну реєстрацію виходу з Товариства як подію, що фактично відбулася, а не лише планується. Рішенням № 11 від 04 липня 2022 р. Відповідач в особі його вищого органу взяв на себе зобов`язання здійснити розрахунок протягом одного року з моменту державної реєстрації виходу. Дата державної реєстрації виходу Позивача з Товариства з доданих до позовної заяви документів не вбачається.
Вирішуючи питання про дату коли товариство дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 100 Цивільного кодексу учасники товариства мають право вийти з товариства, якщо інше не випливає із закону.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом вийти з товариства.
Частиною другою статті 148 Цивільного кодексу України встановлено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.
Частинами 2 - 5 статті 24 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що учасник товариства, частка якого у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, може вийти з товариства за згодою інших учасників. Рішення щодо надання згоди на вихід учасника з товариства може бути прийнято протягом одного місяця з дня подання учасником заяви, якщо інший строк не передбачений статутом. Якщо для виходу учасника необхідна згода інших учасників товариства, він може вийти з товариства протягом одного місяця з дня надання такої згоди останнім учасником, якщо менший строк не визначений такою згодою. Учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу. Вихід учасника з товариства, внаслідок якого у товаристві не залишиться жодного учасника, забороняється.
Аналогічні за змістом положення містяться в пунктах 8.6.-8.8 Статуту відповідача. 
З аналізу наведених норм вбачається, що у випадку, якщо частка у статутному капіталі товариства становить 50 або більше відсотків, учасник може вийти з товариства лише за згодою інших учасників. Зокрема для здійснення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу у випадку виходу одного з учасників товариства, якому належить 50 і більше відсотків, іншим учасникам необхідно надати згоду на вихід, справжність підписів на якій повинна засвідчуватися нотаріально.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №910/13957/19 (п. 4.7.).
Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, позивач станом на 04 липня 2022 р. володів часткою у розмірі 51% ТОВ «АВІКОН ГРУП».
Зі змісту рішення загальних зборів учасників №11 від 04 липня 2022 р. інший учасник Товариства фактично погодив вихід учасника Товариства, якому належало більше 50 відсотків ТОВ «АВІКОН ГРУП».
За змістом пункту 9.1.1. вищим органом управління Товариства є загальні збори Учасників.
Суд враховує, що згідно із ч. 5 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент волевиявлення позивача про вихід зі складу товариства) учасник вважається таким, що вийшов з товариства, з дня державної реєстрації його виходу.
Частиною 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» (в редакції, чинній на момент волевиявлення позивача про вихід зі складу товариства) передбачено, що для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів:
а) рішення загальних зборів учасників (рішення єдиного учасника) товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників;
б) рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю про виключення учасника з товариства;
в) заява про вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;
г) заява про вихід з товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;
ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;
д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю та розмірів часток учасників у такому товаристві;
е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення (витребування з володіння) з відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю;
є) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства;
ж) витяг, виписка чи інший документ з торговельного, банківського, судового реєстру тощо, що підтверджує реєстрацію юридичної особи - нерезидента в країні її місцезнаходження, - у разі, якщо засновником юридичної особи є юридична особа - нерезидент;
з) нотаріально засвідчена копія документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи, - для фізичної особи - нерезидента та, якщо такий документ оформлений без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, - для фізичної особи - резидента.
Документи подаються учасником, який виходить з товариства, або його спадкоємцем чи правонаступником.
Із матеріалів справи вбачається, що 11.07.2022 позивачем приватному нотаріусу Запорізької міського нотаріального округу була подана Заява щодо державної реєстрації (форма 2) щодо реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 202-206, т.1).
До заяви були додані: документ про сплату адміністративного збору; рішення загальних зборів учасників про виключення учасника з товариства; заява про вихід з товариства.
Відповідно до змісту заяви заявник просить зареєструвати зміни до відомостей про юридичну особу протягом 24 годин. 
З урахуванням викладеного, суд висновує, що державну реєстрацію виходу ОСОБА_1 зі складу учасників ТОВ «АВІКОН ГРУП» було проведено 12.07.2022. Таким чином, суд дійшов висновку, що датою виходу позивача зі складу учасників Товариства, в силу приписів ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю», є 12.07.2022. Саме з цієї дати відповідач мав дізнатися про вихід учасника зі складу Товариства.
Доводи відповідача про те, що позивач не повідомляв товариство про факт державної реєстрації виходу зі складу учасників товариства, судом відхиляються, на підставі того, що відомості, які містились у ЄДРЮОФОП та ГФ, були відкритими та загальнодоступними. Крім того суд враховує, що вищим органом управління Товариства 04.07.2022 надана згода на вихід позивача зі складу учасників Товариства, отже прийняття такого рішення автоматично свідчить про обізнаність Товариства про початок процедури виходу учасника, оскільки це офіційне волевиявлення, зафіксоване в документах самого Товариства.
Відтак, суд приходить до висновку про те, що днем, коли відповідач міг дізнатись про вихід ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, є 12.07.2022.
Так, згідно із ч. 7 ст. 24 Закону України «Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю» (в редакції, чинній на момент виходу позивача зі складу товариства) товариство зобов`язане протягом одного року з дня, коли воно дізналося чи мало дізнатися про вихід учасника, виплатити такому колишньому учаснику вартість його частки. Статутом товариства, що діє на момент виходу учасника, може встановлюватися інший строк для здійснення такої виплати.
Пунктом 8.10 Статуту ТОВ «АВІКОН ГРУП» встановлено аналогічний порядок виплати колишньому учаснику вартості його частки.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що кінцевою датою виплати ОСОБА_1 , як колишньому учаснику Товариства, вартості його частки у статутному капіталі, є 12.07.2023.
Таким чином, оскільки станом на час подання позову, вартість частки в статутному капіталі в розмірі 438 600,00 грн, що належить до виплати ОСОБА_1 , є не виплаченою, суд доходить висновку про задоволення по позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.
У постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року у справі № 14/214 (10) зазначено, що учасник господарського товариства, який вийшов зі складу останнього, вправі вимагати сплати вартості майна з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ст. 625 ЦК України. Ця правова позиція була підтримана Верховним Судом у постановах від 12.03.2020 у справі № 912/855/19, від 16.07.2019 у справі № 921/233/18, від 23.01.2018 у справі № 906/1283/16.
Визначене частиною другою статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у такого боржника в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму "інфляційних втрат" як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.
У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
З огляду на наведене, оскільки як встановлено судом вище, останній день виплати ОСОБА_1 , як колишньому учаснику Товариства, вартості його частки у статутному капіталі було 12.07.2023, відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а позивач правомірно нараховує 3% річних та інфляційні втрати.
Позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі 85 763,40 грн та трьох процентів річних у розмірі 28 478,94 грн за період з 05.07.2023 по 01.09.2025.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних нарахованих позивачем, суд вважає наданий позивачем розрахунок неправильним, оскільки позивач нараховує інфляційні втрати та три проценти річних з 05.07.2023, хоча, як встановив суд, останнім днем виплати було 12.07.2023, відповідно нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних повинно відбуватися з 13.07.2023.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних у інформаційно-пошуковій системі «Ліга:Закон», зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 84 714,68 грн та трьох процентів річних у розмірі 28 154,52 грн.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання судового рішення на один рік.
У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про відстрочення виконання судового рішення на один рік з моменту набрання ним законної.
Відповідач обґрунтовує клопотання про відстрочення виконання рішення суду складним фінансовим становищем, у якому він опинився в умовах повномасштабної збройної агресії РФ проти України та введенням на території України режиму воєнного стану.
Основним видом його господарської діяльності є надання послуг з управління багатоквартирними будинками (код за КВЕД 68.32).
Є загальновідомим та таким, що не потребує доказування, фактом те, що безпрецедентні руйнування багатоквартирних будинків та комунікацій, надто в прифронтових областях, розпочалися з жовтня 2022 року та набули масштабів, яких заздалегідь передбачити було важко.
З 01 лютого 2023 року, тобто через півроку після подання Позивачем заяви про вихід з Товариства, Запорізьку територіальну громаду включно з містом Запоріжжя було визнано територією можливих бойових дій (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022), що, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 унеможливило не лише нарахування інфляційних втрат, відсотків та штрафних санкцій на заборгованість споживачів за житлово-комунальні послуги, в тому числі за послугу з управління багатоквартирним будинком, але й самий факт стягнення такої заборгованості з певної категорії громадян.
В таких умовах на момент настання обумовленого строку розрахунку із Позивачем Відповідач об`єктивно опинився в ситуації тотального дефіциту вільних грошових коштів адже всі фінансові надходження передусім мав і має витрачати на відновлення інженерних мереж у взятих в управління багатоквартирних будинках, стан яких, через постійні обстріли, критично погіршується, на виплату заробітної плати персоналу, який Товариство намагається зберегти, а решту – на сплату податків та обов`язкових платежів.
Позивач надав у відповіді на відзив заперечення щодо відстрочення рішення суду, де зазначив, що згідно з Єдиним державним реєстром судових рішень за період з 04.07.2022 по вересень 2025 р. на користь ТОВ «АВІКОН ГРУП» судами ухвалено 218 судових рішень/судових наказів на загальну суму 1 298 207 грн. 81 коп. Крім простроченої заборгованості, ТОВ «АВІКОН ГРУП» в той же час отримував та отримує також поточні платежі від споживачів послуг ТОВ «АВІКОН ГРУП» без виникнення заборгованості.
Посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан за змістом статті 331 Господарського процесуального кодексу України не може вважатися тією виключною обставиною, що може слугувати підставою для відстрочення виконання рішення.
Відстрочивши виконання рішення, суд не стимулює процедуру погашення заборгованості, а сприяє відповідачу в подальшому порушувати свої зобов`язання, оскільки надана відстрочка буде істотно порушувати майнові інтереси позивача внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов`язання відповідача у спірних правовідносинах, у тому числі враховуючи стрімкі інфляційні процеси в державі.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо необхідності надання відстрочки виконання судового рішення, суд виходить з наступного:
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Савіцький проти України» (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.
Разом з тим, за приписами ч., ч. 1, 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Частиною третьою цієї ж ГПК України встановлено, що підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 331 ГПК України).
Відстрочка – це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.
Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.
Вирішуючи питання про відстрочку господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.
Тобто, можливість відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку у будь-якому випадку пов`язується з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. При цьому рішення про розстрочку виконання рішення суду має ґрунтуватись на додержанні балансу інтересів стягувача та боржника.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
Рішенням Суду у справі «Глоба проти України» № 15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.
Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що «державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент, що визначає таку відсутність як «виняткові обставини». (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Півень проти України» від 29.06.2004)
Проаналізувавши наведені в обґрунтування клопотання ТОВ «АВІКОН ГРУП» обставини, враховуючи позицію позивача з цього приводу та дослідивши докази, подані відповідачем, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню.
Суд зауважує, що обставини щодо ведення на території України воєнного стану та пов`язані із цим наслідки, на які посилається відповідач, настали для всіх суб`єктів підприємницької діяльності, підприємств, установ та організацій України, які знаходяться в рівних умовах та здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі в країні та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Сам факт ведення воєнних дій чи запровадження воєнного стану не звільняє учасників господарських правовідносин від виконання судових рішень. Верховний Суд у постановах від 05.07.2023 у справі № 910/12717/21 та від 30.05.2023 у справі №922/1124/22 наголосив, що воєнний стан є загальною обставиною, яка не свідчить про безумовну неможливість виконання рішення конкретним боржником.
Заявником не надано належних доказів, які свідчать про наявність виняткових обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, як то визначено статтею 331 ГПК України. Подані боржником докази не можуть розцінюватись як належні докази на підтвердження факту утруднення або неможливості виконання рішення суду .
Так, викладені відповідачем обставини в обґрунтування заяви про надання відстрочки виконання рішення суду (погіршення стану розрахунків зі сторони споживачів, наявність гострого дефіциту вільних грошових коштів) не є винятковими та такими, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.
При цьому наявність за результатами 2024 року у відповідача прибутку у розмірі 702,3 тис. грн не може свідчити про незадовільний фінансовий стан відповідача.
Частина 2 статті 617 ЦК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що фінансові проблеми, навіть спричинені зовнішніми чинниками (економічною кризою, воєнним станом тощо), не є виключними обставинами в розумінні статті 331 ГПК України, оскільки вони є звичайним ризиком господарської діяльності (постанова Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/22016/20).
Вирішуючи питання про надання відстрочення виконання рішення суд також враховує інтереси позивача (стягувача), наявність інфляційних процесів у економіці держави та бере до уваги категоричну незгоду позивача на надання відповідачу відстрочки.
Також суд враховує, що спір у цій справі виник з вини відповідача, який з моменту виходу відповідача зі складу учасників та до моменту звернення з позовом у цій справі мав фактично більше трьох років на накопичення та виплату позивачеві вартості невиплаченої частки в статутному капіталі.
Отже, при наявності таких умов надання відстрочки виконання рішення суду у справі №908/3128/25 ставитиме відповідача вочевидь в більш сприятливе положення у порівнянні з позивачем.
У рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Поряд з цим, надання відстрочки виконання рішення суду є правом, а не обов`язком суду.
За таких обставин, відповідачем не подано належних доказів, які свідчать про наявність виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, подані боржником докази не можуть розцінюватись як належні докази на підтвердження факту неможливості виконання рішення.
З огляду на викладене, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження виняткових обставин, беручи до уваги відсутність згоди стягувача на надання відстрочки, правові підстави для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду відсутні.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається позивач, доводяться Статутом ТОВ «АВІКОН ГРУП» (а.с. 14-26, т.1), заявою позивача про вихід зі складу учасників ТОВ «АВІКОН ГРУП» від 04.07.2022 (а.с.27, т.1), рішенням №11 учасника ТОВ «АВІКОН ГРУП» від 04.07.2022 (а.с. 28, т.1), матеріалами реєстраційної справи (а.с. 93, т.1 – а.с.12, т.2).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Таким чином, інші аргументи сторін, які не висвітлені в цьому рішенні, не мають істотного значення для вирішення справи. 
Враховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення вартості невиплаченої частки у статутному капіталі в розмірі 438 600 грн, інфляційних втрат у розмірі 84 714,68 грн та трьох процентів річних у розмірі 28 154,52 грн.
У стягненні 1048,72 грн інфляційних втрат та 324,42 грн трьох процентів річних слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.
Позивачем до позовної заяви додано квитанцію про сплату суми 8 292,64 грн судового збору.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 99,75% від заявлених сум, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 8 271,91 грн витрат зі сплати судового збору (8 292,64 грн х 99,75%= 8 271,91 грн).

Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» (вул. Рекордна, буд. 2, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 40653787) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) вартість невиплаченої частки в статутному капіталі у розмірі 438 600,00 грн (чотириста тридцять вісім тисяч шістсот гривень 00 коп), інфляційні втрати у розмірі 84 714,68 грн (вісімдесят чотири тисячі сімсот чотирнадцять гривень 68 коп), три проценти річних у розмірі 28 154,52 грн (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят чотири гривні 52 коп.) Видати наказ.
Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 1048,72 грн інфляційних втрат та 324, 42 грн трьох процентів річних.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІКОН ГРУП» (вул. Рекордна, буд. 2, м. Запоріжжя, 69006; ідентифікаційний код юридичної особи 40653787) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) суму 8 271,91 грн (вісім тисяч двісті сімдесят одну гривню 91 коп) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст рішення складений та підписаний 26.01.2026.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич