ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2025 року	Львів	Справа № 380/24478/24 пров. № А/857/42430/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                      Гінди О.М., Заверухи О.Б.,
за участі секретаря судового засідання –                    Гепфель А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року з питань встановлення або зміни способу і порядку виконання судового рішення (суддя – Кравців О.Р., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у грудні 2024 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив суд про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 (залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025) позов задоволено частково; визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо здійснення виплати з 27.08.2018 ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 27.08.2018 здійснювати виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком на визначений банківський рахунок № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Позивач звернувся до суду першої інстанції про зміну способу і порядку виконання рішення у справі у справі №380/24478/24. В обґрунтування заяви вказав, що в запереченнях на заяву про встановлення судового контролю від 18.08.2025 відповідач повідомив, що нарахував пенсійні кошти, однак не здійснив виплату, оскільки отримав від АТ «ПриватБанк» інформацію про незарахування пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника. Позивач не подавав заяву про закриття рахунку, проте, з огляду на відсутність електронного доступу до рахунку та перебування за межами України, був змушений терміново відкрити новий рахунок для отримання пенсії. У зв`язку з неможливістю виконання судового рішення через зарахування коштів на закритий рахунок у «ПриватБанк», позивач відкрив новий рахунок № НОМЕР_2 в АТ «АКЦЕНТ-БАНК». Представник позивача на підставі довіреності 28.08.2025 звернувся до відповідача із заявою про зміну способу виконання рішення — здійснювати виплату пенсії на новий рахунок позивача замість попереднього. Однак рішення суду залишається невиконаним. Враховуючи викладене, а також неможливість зарахування пенсійних коштів на рахунок, що був відкритий в АТ «ПриватБанк», вважає за необхідне змінити спосіб виконання судового рішення шляхом встановлення нового рахунку для перерахування пенсії: № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «АКЦЕНТ-БАНК».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви.
Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та задовольнити заяву. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивач не закривав з власної волі рахунку на який виплачується пенсія. Вказує, що недіючий банківський рахунок є обставиною, що робить виконання рішення суду неможливим.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, – за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII) виконавче провадження є завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).
Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень; повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, у тому числі і щодо перевірки його виконання, покладено на органи державної виконавчої служби.
Відповідно до частини 3 статті 33 Закону №1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.
Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI (далі – Закон №4901-VI) передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.
Суд зауважує, що 19.12.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 №4094-IX (далі – Закон №4094-ІХ), яким статтю 378 КАС України викладено у новій редакції.
Згідно із пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
При цьому, відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Отже, розгляд заяви про встановлення або зміни способу або порядку виконання рішення здійснено з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом №4094-ІХ.
Відповідно до частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), – встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.
Згідно з частиною2 статті 378 КАС України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Частиною 3 статті 378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
Із змісту заяви про зміну способу і порядку виконання рішення вбачається, що відповідач нарахував пенсійні кошти, однак не здійснив виплату, оскільки отримав від АТ «ПриватБанк» інформацію про не зарахування пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника. Представник позивача стверджує, що позивач не подавав заяву про закриття рахунку. Проте, з огляду на відсутність електронного доступу до рахунку та перебування за межами України, був змушений терміново відкрити новий рахунок для отримання пенсії. У зв`язку з неможливістю виконання судового рішення через зарахування коштів на закритий рахунок у «ПриватБанк», позивач відкрив новий рахунок № НОМЕР_2 в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», а представник позивача на підставі довіреності 28.08.2025 звернувся до відповідача із заявою про зміну способу виконання рішення.
Однак докази у справі свідчать про протилежне. Так, згідно з даними ІКІС ПФУ: Підсистема «Призначення та виплата пенсій (ППВП)» відповідач отримав відповідь, де у графі «Відповідь банку» вказано: рахунок закритий за заявою власника» /арк.спр.122/.
Також, представник позивача вказує, що 28.08.2025 звернувся до відповідача із заявою про зміну способу виконання рішення.
Проте згідно з змісту наданої представником позивача заяви від 28.08.2025 суд встановив, що в ній зазначено: «Мій клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , що постійно проживає в Ізраїлі та перебуває на обліку у Вашому управлінні, уповноважив мене подати до Вашого управління заяву із зазначенням реквізитів його банківського рахунку для зарахування пенсії, та довіреністю. Прошу Вас перераховувати його пенсію на особистий банківський рахунок реквізити, якого зазначені далі: Одержувач – ОСОБА_1 РНОКПП – НОМЕР_3 Банк: АТ “АКЦЕНТ БАНК” Рахунок одержувача № НОМЕР_2 МФО банку 307770, код ЄДРПОУ банку 14360080».
Водночас слід зазначити, що під час розгляду справи №380/24478/24 суд досліджував аналогічну заяву від 03.06.2024, де представник позивача просив здійснювати виплату пенсії на рахунок позивача № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Тобто, заява представника позивача від 28.08.2025 подана відповідачу не з питань зміни способу виконання рішення суду, а є новим зверненням щодо виплати пенсії на визначений позивачем рахунок.
Натомість згідно з наданих відповідачем даних ІКІС ПФУ у серпні 2025 року позивачу нараховано основну пенсію (3000,52 грн), додаткову пенсію (111019,24 грн та 138507,67 грн). Виплату здійснено в серпні 2025 року на зазначений самим позивачем та відповідно і в рішення суду рахунок №UA823052990000026206671609927 відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Тобто, відповідач на виконання рішення суду здійснив нарахування доплати до пенсії з 27.08.2018 по 31.07.2025 в сумі 249527,11 грн та пенсії в сумі 3000,52 грн. Також, згідно з резолютивної частини рішення суду відповідач здійснив виплату вказаних сум на рахунок позивача № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Проте виплата нарахованих на рішення суду сум нездійснена через закриття рахунку позивача за його заявою.
Тобто, позивач визначився із банківським рахунком, на який бажає отримати пенсію, та який суд вказав у резолютивній частині рішення, однак позивач закрив свій рахунок чим позбавив відповідача можливості виконати рішення суду та здійснити виплату нарахованих сум пенсії.
Тобто, з метою виконання рішення суду відповідач здійснив конкретні дії – нарахування основної та додаткової (доплати) пенсії та виплату цих суми на визначений позивачем та судом рахунок.
Однак позивач визначений ним же рахунок закрив, чим унеможливив здійснення відповідачем виплати пенсії.
При цьому, представник позивача не надав до суду доказів того, що саме відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.
Суд першої інстанції вірно вказав, що поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено КАС України. Натомість порядок виконання судового рішення означає визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.
Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановлені раніше порядок і спосіб. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.
Водночас змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті, торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду, а також змінювати обраний судом при ухваленні цього рішення спосіб відновлення порушеного права позивача.
Мета зміни способу та порядку виконання рішення суду полягає у тому, щоб усунути обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання такого судового рішення.
Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 у справі №803/3805/15 зазначив, що системний аналіз наведеної правової норми дає підстави дійти до висновку про те, що підставою для встановлення порядку і способу виконання судового рішення є обставини, що перешкоджають належному його виконанню: ускладнюють його виконання або роблять неможливим, при цьому судове рішення не може бути змінено по суті.
Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.
Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформульованими в постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №826/8279/16.
Отже, висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.
Слід звернути увагу, що представник позивача просить змінити спосіб виконання рішення шляхом зміни обраним ним та судом способом захисту порушених прав позивача та відповідно шляхом внесення змін до змісту резолютивної частини рішення, що не допускається у такій процесуальній дії.
Крім того, під час розгляду справи №380/24478/24 суд в межах спірних правовідносин не досліджував та не міг передбачити закриття позивачем свого банківського рахунку, і відповідно нове звернення представника позивача про виплату пенсії на зовсім інший банківський рахунок.
Водночас резолютивна частина рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі №380/24478/24 є чіткою, зрозумілою за змістом, не припускає різного тлумачення, у ній відсутні ознаки недотримання вимоги ясності, визначеності судового рішення, що свідчить про те, що судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час виконання рішення.
Апеляційний суд погоджується, що у ситуації позивача саме дії з його сторони позбавили відповідача можливості забезпечити реальне виконання рішення суду.
При цьому, відповідач вчинив всі необхідні дій для реального виконання рішення суду.
Колегія суддів резюмує, що невиконання відповідачем судового зобов`язання в частині виплати нарахованої пенсії на виконання рішення суду через закриття позивачем банківського рахунку в розумінні частини 3 статті 378 КАС України не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання.
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства заява позивача задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що за подання апеляційної скарги позивачем не сплачений судовий збір.
Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом № 3674-VI.
Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу станом на 01 січня 2024 року становить 3028 грн.
Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставки судового збору, відповідно до якої, за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Перевіривши матеріали апеляційної скарги суддя встановив, що її  подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд», а тому при обрахунку суми судового збору застосовується коефіцієнт 0,8.
Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 2422 грн 40 коп.
З огляду на те, що такий не був сплачений при поданні апеляційної скарги, судові витрати у вигляді судового збору що підлягали сплаті у цій справі відповідно до положень статті 139 КАС необхідно стягнути в судовому рішенні.
Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                 ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року з питань встановлення або зміни способу і порядку виконання судового рішення в справі №380/24478/24 без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок Державної судової адміністрації України (отримувач коштів ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) – 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача – UA338999980313161206081013952; код класифікації доходів бюджету – 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу – *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять два) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено  16.12.25