РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
07 січня 2026 р. Справа № 120/12056/25
Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що його довіритель з 30 вересня 2011 року по 26 грудня 2019 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 26 грудня 2019 року № 250 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження військової служби.
Проте, на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік, що й спонукало представника позивача звернутися до суду за захистом прав ОСОБА_1 .
Ухвалою від 02 вересня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.
22 вересня 2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що пунктом 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям жінкам, які мають дітей. 
Також пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України № 260 від 07 червня 2018 року, передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. 
При цьому, як зазначає представник відповідача, із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 26 грудня 2019 року № 250 слідує, що ОСОБА_1 з 27 грудня 2019 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , усіх видів забезпечення, оскільки він вибув до іншої військової частини для подальшого проходження військової служби.
Таким чином, на думку представника відповідача, на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 позивач не був звільнений з військової служби, а був переведений до іншої військової частини для подальшого проходження військової служби, а тому не набув права на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасник бойових дій за 2019 рік.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 30 вересня 2011 року № 183 ОСОБА_1 з 30 вересня 2011 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Іншим наказом начальника військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 26 грудня 2019 року № 250 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження військової служби.
Довідкою від 19 серпня 2025 року № 785/1592/вик НК підтверджується те, що з грудня 2019 року позивач продовжив проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_4 на посаді начальника станції технічного контролю вузла комплексного технічного контролю.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.
Відповідно до положень статті 4 Закону України "Про відпустки" від від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно зі статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Статтею 5 Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-XII) визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункту 12 статті 12 Закону № 3551-XII).
Відповідно до положень статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Із системного аналізу наведених норм слідує, що підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом № 2011-ХІІ.
Так, відповідно до абзацу 3 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
За змістом пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2008 року № 260, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Відтак, підставою для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної або додаткової відпустки є виключно звільнення військовослужбовця з військової служби і саме у цей період за умови невикористання ним щорічної основної або додаткової відпустки військовослужбовцю виплачується відповідна компенсація.
Тобто, обов`язковою юридичною передумовою для нарахування і виплати такої компенсації є факт звільнення зі служби, що підтверджується наказом про виключення особи зі списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби.
Водночас наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 26 грудня 2019 року № 250 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до військової частини НОМЕР_4 для подальшого проходження військової служби.
Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин позивач продовжував перебувати на військовій службі, а, отже, не набув права на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбачену частиною 14 статті 10-1 Закону №2011-XII.
У зв`язку із цим бездіяльність відповідача щодо невиплати зазначеної компенсації не може вважатися протиправною, оскільки у відповідача не виникло юридичного обов`язку щодо її нарахування та виплати.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Оскільки суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, тому з огляду на положення частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для відшкодування позивачеві понесених ним витрат, пов`язаних із сплатою судового збору. 
Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 )
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 22994194)

Повний текст рішення суду складено 07.01.2026

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович