Справа № 944/24/26
Провадження №3/944/397/26 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.01.2026 року	м.Яворів 	

Суддя Яворівського районного суду Львівської області Кондратьєва Н.А., розглянувши матеріали, які надійшли від Відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення
в с т а н о в и в:

28 грудня 2025 року о 16 год 40 хв в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Грушів», під час проходження прикордонного контролю на виїзд з України, пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 03 квітня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В процесі прикордонного контролю встановлено, що вона є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 19.10.2015, орган що видав 4602 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57, тобто здійснила спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП. 
21.01.2026 року через систему «Електронний суд» адвокат Попівняк Н.М. скерував клопотання про закриття провадження у справі. В обґрунтування клопотання зазначає, що обставини, вказані у протоколі не відповідають обставинам справи, оскільки в графі: «документ, що посвідчує особу» зазначено: «закордонний паспорт НОМЕР_2 , виданий 4602, 19.10.2015». Також в рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України від 28.12.2025 ОСОБА_1 відмовлено у виїзді з України та в графі: «Серія (за наявності), номер документа, що дає право на перетинання державного кордону України» зазначено: «FB872378», в графі: «Держава, яка видала документ, що надає право на перетинання державного кордону України» зазначено «Україна». Отже, матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_1 під час здійснення перетину державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України мала в наявності закордонний паспорт НОМЕР_2 , виданий 4602, 19.10.2015, який пред`являла інспектору прикордонного контролю. Наявність у ОСОБА_1 паспорта громадянина Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 03.04.2019 не суперечить українському законодавству, адже законом України № 4502-IX від 18.06.2025 внесено зміни до деяких законів України щодо забезпечення реалізації права на набуття та збереження громадянства України, яким визначено можливість громадянам України мати множинне громадянство. Крім того, зазначає, що ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та п.2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57, вимоги яких нібито порушила ОСОБА_1 , також зазначено, що «у передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів». За таких обставин вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, оскільки під час перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України при собі мала закордонний паспорт НОМЕР_2 , виданий 4602, 19.10.2015, який пред`явила інспектору прикордонного контролю, що підтверджується матеріалами справи, а тому провадження у справі підлягає закриттю. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, її захисник адвокат Попівняк Н.М. у клопотанні просив розгляд справи проводити у їхній відсутності.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та клопотання про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, виходячи з наступного.
Згідно з ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, тощо.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 ст.204-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
Незважаючи на невизнання вини, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КпАП України, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №013712Е від 28.12.2025, рапортами інспекторів прикордонної служби ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 28.12.2025, відповідно до яких ОСОБА_1 під час перетину державного кордону України пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Сполучених Штатів Америки, копією паспорта Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 03 квітня 2019 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 19.10.2015, орган що видав 4602 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рішенням про відмову в перетині державного кордону України від 28.12.2025 року, а також іншими доказами, які наявні в матеріалах справи.
З наявних у матеріалах справи відомостей вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 19.10.2015 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , орган що видав 4602 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Так, ст. 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство. Поняття єдиного громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України від 18.01.2001 №2235-ІІІ «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Єдине громадянство держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується особою, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 є громадянкою України, та незважаючи на отримання паспорта громадянина Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у правових відносинах з Україною, ОСОБА_1 визнається лише громадянкою України.
Враховуючи наведене, суд критично оцінює доводи адвоката Попівняка Н.М. на те, що ОСОБА_1 під час перетину державного кордону надала паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оскільки такий був наданий інспектору прикордонної служби лише після прикордонного контролю, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та рапортами інспекторів прикордонної служби.
Оскільки громадянка України ОСОБА_1 під час перетину державного кордону України у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Грушів» всупереч ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, пред`явила для паспортного контролю на виїзд з України паспорт громадянки Сполучених Штатів Америки для виїзду за кордон, а не паспорт громадянина України для виїзду за кордон (який є відповідним для громадян України документом), тому вона вчинила спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів (такі дії становлять об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-1 КУпАП).
Посилання сторони захисту на множинне громадянство, яке легалізоване в Україні, не впливають на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП таоцінюються судом як форма захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене.
Зазначені вище докази винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КпАП України є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки відповідно до ст. ст.251, 252 КУпАП, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у справі про адміністративне правопорушення, а також є такими, що зібрані в порядку, встановленому законом.
Таким чином, в ході розгляду справи встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КпАП України.
У зв`язку з наведеним у задоволенні клопотання захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення слід відмовити.
Відповідно до ст. 33 КпАП України при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
При призначенні адміністративного стягнення ОСОБА_1 суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу винної, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, та вважає за необхідне накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. 
Керуючись ст. ст. 221, 283, 284 КУпАП, суддя

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення відмовити.
Визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять ) гривень 60 копійок.
Роз`яснити, що штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч.2 ст.308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови, про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з порушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, витрати на облік зазначеного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня винесення постанови

Суддя Кондратьєва Н.А.