ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 р. 	Справа № 520/26098/24	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В.) від 26.05.2025 по справі № 520/26098/24
за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ 
до  ОСОБА_1 
про стягнення витрат, пов`язаних із утриманням,

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, в сумі 33337 (тридцять три тисячі триста тридцять сім) грн 06 коп.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням, в сумі 33337 (тридцять три тисячі триста тридцять сім) грн 06 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не були з`ясовані обставини щодо підстав припинення служби і навчання у навчальному закладі, а саме вступ на службу в Збройні Сили України, у зв`язку з чим відповідач був вимушений припинити навчання. Звертає увагу, що наказом ГУНП в Харківській області від 19.03.2022 № 159 о/с відповідача звільнено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). Листом ГУНП в Харківській області від 17.08.2022 № 1374вс/119-12/01-2022 повідомлено університет про звільнення відповідача. Однак, як вбачається з військового квитка, відповідач вже перебував на службі в ЗСУ. Зауважує, що повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, від ХНУВС № 7/155 від 05.07.2024 відповідач не отримував та не був ознайомлений з даним повідомленням. Наголошує, що повідомлення направлено на адресу: АДРЕСА_1 . Однак, витягом з реєстру територіальної громади від 03.11.2025, номер витягу 2025/016202189, місцем реєстрації відповідача з 25.10.2023 по теперішній час є АДРЕСА_2 , що свідчить про відсутність у відповідача можливості отримувати будь-яку кореспонденцію. Зазначає про безпідставність посилання позивача на те, що відповідачем 16.07.2024 повідомлення отримано особисто, оскільки у матеріалах справи знаходиться реєстр № 47 щодо направлення рекомендованим листом на адресу: АДРЕСА_1 саме адміністративного позову, а не повідомлення. Вказує, що позивач пропустив строк позовної давності для подання позову до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, не обґрунтував поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом. Вважає, що наявні підстави для залишення без розгляду позову Харківського національного університету внутрішніх справ. 
Харківський національний університет внутрішніх справ подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 . Зазначає, що відповідно до п. 5 Порядку № 261 ОСОБА_1 направлене повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі від 05.07.2024 вих. № 7/155 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» за штрихкодовим ідентифікатором № 0600939150622 та особисто вручено під підпис, про що свідчить рекомендований лист, де поставлено власноруч підпис та зазначено « ОСОБА_1 », та з відбитком штампа «Укрпошта 17.09.2024», що засвідчується підписом працівника об`єкта поштового зв`язку. Вказує, що строк для добровільного відшкодування витрат сплинув 17.08.2024. До вказаного строку відповідач добровільно не відшкодував кошти, витрачені на його утримання у ХНУВС. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відмовився від добровільного відшкодування витрат, університетом подано позов до Харківського окружного адміністративного суду в межах строку звернення до суду. Звертає увагу, що вручення повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі від 05.07.2024 вих. № 7/155 підтверджується рекомендованим листом за штрихкодовим ідентифікатором № 0600939150622, який наявний в матеріалах справи.
Щодо вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ, викладеної в прохальній частині відзиву на апеляційну скаргу, про закриття апеляційного провадження у справі, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
У відзиві на апеляційну скаргу Харківським національним університетом внутрішніх справ не наведено жодних підстав та обґрунтувань для закриття апеляційного провадження у справі, крім вимоги у прохальній частині відзиву на апеляційну скаргу. При цьому, колегія суддів також не знаходить підстав для закриття апеляційного провадження у справі.
За цим, вимога Харківського національного університету внутрішніх справ закрити апеляційне провадження у справі не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 19.07.2019 №240 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції, зараховано курсантом 1-го курсу до факультету № 2 Харківського національного університету внутрішніх справ з 15.08.2019.
01.09.2019, на виконання наказу МВС від 01.03.2017 № 173 «Про затвердження типових форм контрактів про здобуття освіти в закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» між ОСОБА_1 , ХНУВС та ГУНП в Харківській області укладено контракт № 322 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.
Наказом ХНУВС від 17.08.2021 № 334 о/с відповідача перевели для подальшого навчання за заочною формою до складу слухачів 4-го курсу факультету № 5 того ж університету та направили з 25.08.2021 для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області.
Наказом ГУНП в Харківській області від 25.08.2021 № 495 о/с рядового поліції ОСОБА_1 призначили на посаду ГУНП в Харківській області. 
Наказом ХНУВС від 05.03.2022 № 112 ОСОБА_1 відрахували зі складу слухачів у зв`язку з закінченням навчання з 05.03.2022.
Наказом ГУНП в Харківській області від 19.03.2022 № 159 о/с ОСОБА_1 звільнено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України). 
Листом ГУНП в Харківській області від 17.08.2022 № 1374вс/119-12/01-2022 повідомлено університет про звільнення відповідача.
Згідно з довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, яку складено відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС в сумі 33 337 (тридцять три тисячі триста тридцять сім) грн 06 коп.
Наведений розрахунок витрат відповідачем не оскаржувався.
Повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі від 05.07.2024 вих. № 7/155 було направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та вручено під підпис 16.07.2024, що вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого поштового повідомлення.
Відповідачем не відшкодовано витрати на навчання Харківському національному університету внутрішніх справ в добровільному порядку, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи обізнаним під час зарахування його до числа курсантів на навчання до Харківського національного університету внутрішніх справ про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту або ж звільненні зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу, на даний час зазначену вище суму коштів не відшкодував, доказів на спростування зазначеного не надано, тому наявні підстави для їх стягнення з відповідача в судовому порядку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Накази про зарахування поліцейських курсантами, слухачами денної форми навчання до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, є підставою для звільнення таких осіб зі штатних посад, які вони займають в органах (закладах, установах) поліції.
Згідно з ч.1 ст.63 Закону № 580-VIII контракт про проходження служби в поліції - це письмовий договір, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає поліція, для визначення правових відносин між сторонами.
Контракт про проходження служби в поліції укладається з громадянами, які зараховані до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, - на час навчання (п. 2 ч. 2 ст. 63 Закону № 580-VIII).
Відповідно до ч.ч. 5-9 ст. 63 Закону № 580-VIII контракт є підставою для видання наказу про прийняття особи на службу в поліції та/або призначення її на відповідну посаду.
Після закінчення строку контракту, укладеного згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті, поліцейський, який був стороною в цьому контракті, за рішенням керівника, якому надано право приймати на службу, може продовжити службу в поліції на підставі наказу відповідно до цього Закону.
Контракт про навчання укладається з громадянами, які зараховані до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, за умови досягнення такими особами 18-річного віку.
Визначення правових відносин між курсантами вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, яким не виповнилося 18 років, і державою здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Контракт про проходження служби в поліції укладається на підставах і в порядку, визначених Міністерством внутрішніх справ України.
Типову форму контракту затверджує Міністерство внутрішніх справ України.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст.74 Закону № 580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі по тексту – Порядок).
Цей Порядок розроблено з метою впорядкування діяльності посадових осіб та органів військового управління щодо відшкодування курсантами, які проходять підготовку на посади осіб офіцерського складу, Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Державній прикордонній службі України, Управлінню державної охорони України, Службі безпеки України та Державній спеціальній службі транспорту України (далі - міністерства) витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу (далі - ВНЗ), у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) (далі - контракт) через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу у військових формуваннях, правоохоронних органах або органах спеціального призначення після закінчення ВНЗ.
Зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання (п. 1.2 Положення).
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідно до п. 2.1 Порядку розрахунку витрат, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат, окрім іншого, на грошове забезпечення, продовольче забезпечення, медичне забезпечення та оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Згідно з п. 2.1.1 Порядку розрахунку витрат, витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.
Відповідно до п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат, витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством передбачено обов`язок курсантів вищих військових навчальних закладів відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.
При цьому до таких витрат входять, зокрема, витрати на грошове, продовольче, речове забезпечення під час навчання.
Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі по тексту - Порядок № 261; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)
Згідно з п.1 Порядку № 261 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Відповідно до п. 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС.
Як передбачено пунктами 3 та 4 Порядку № 261, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Пунктом 5 Порядку № 261 встановлено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису МВС (п. 7 Порядку № 261).
Відповідно до п. 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Таким чином, саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі або нездійснення такого відшкодування у 30 денний строк з дня отримання відповідного повідомлення, законодавцем пов`язано можливість звернення навчального закладу, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
За умовами укладеного між Харківським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням Національної поліції України в Харківській області та ОСОБА_1 контракту № 322 від 01.09.2019 про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, особа зобов`язується, у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» (пункт 3 Контракту).
Як встановлено судом у ході розгляду справи, наказом ГУНП в Харківській області від 25.08.2021 № 495 о/с рядового поліції ОСОБА_1 призначили на посаду ГУНП в Харківській області.
Наказом ХНУВС від 05.03.2022 № 112 ОСОБА_1 відрахували зі складу слухачів у зв`язку з закінченням навчання з 05.03.2022.
Наказом ГУНП в Харківській області від 19.03.2022 № 159 о/с ОСОБА_1 звільнено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Відтак, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.
Згідно власноруч підписаного відповідачем контракту про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, останній добровільно взяв на себе зобов`язання у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».
Отже, відповідач був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку з відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.
Водночас, право на звернення до суду у позивача у цій категорії справ виникає лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду.
Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19, від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19, від 06.04.2023 у справі № 400/4280/20, від 23.03.2023 у справі № 420/24331/21, від 01.02.2024 у справі № 400/210/21, від 30.09.2025 у справі № 520/27185/21.
При цьому слід враховувати, що у разі дострокового розірвання контракту, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.
Відтак, враховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справі залежить від того, чи було відповідача ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.
За матеріалами справи, згідно з довідкою № 4/454-д про фактичні витрати, пов`язані з утриманням курсанта ОСОБА_2 у Харківському національному університеті внутрішніх справ, витрати на його утримання становлять 33 337,06 грн, з них: грошове забезпечення – 5220,90 грн; продовольче забезпечення – 9763,40 грн; медичне забезпечення – 237,06 грн; речове забезпечення – 7284,95 грн; вартість комунальних послуг і спожитих енергоносіїв – 10830,75 грн.
Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що зазначений розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням у ВНЗ, ним не оскаржувався протягом навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ або після відрахування з числа курсантів та звільнення зі служби в Національній поліції України.
При цьому колегія суддів зазначає, що питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Наведене є однією із гарантій дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Вищенаведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.02.2018 у справі № 826/18379/14 та від 18.06.2018 у справі № 805/3284/17-а.
Зі змісту повідомлення Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.07.2024 вих. № 7/155 про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі встановлено, що відповідно до ч.4 ст.74 Закону № 580-VIII та Порядку № 261 ОСОБА_1 зобов`язаний протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в повному розмірі за весь період навчання. Сума витрат – 33337,06 грн.
Повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі від 05.07.2024 вих. №7/155 направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та вручено під підпис 16.07.2024, що вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення за штрихкодовими ідентифікаторами відправлення № 0600939150622 та вручення № 0690060159889. 
У даному рекомендованому поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення вказано у графі примітка: «повідомлення про відшкодування».
За цим, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що повідомлення про зобов`язання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, від ХНУВС №7/155 від 05.07.2024 відповідач не отримував та не був ознайомлений з даним повідомленням, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
При цьому, посилання апелянта на те, що відповідачем 16.07.2024 повідомлення отримано особисто, однак це був адміністративний позов, що підтверджується реєстром № 47 щодо направлення рекомендованого листа на адресу: м. Харків, вул. Південнопроектна, 23, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в реєстрі № 47 зазначено про поштове повідомлення за штрихкодовим ідентифікатором № 0600962220409, натомість, рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення з приміткою «повідомлення про відшкодування» містить штрихкодові ідентифікатори відправлення № 0600939150622 та вручення № 0690060159889.
Разом з тим, як зазначає позивач, згідно рекомендованого листа за штрихкодовим ідентифікатором № 0600962220409, ОСОБА_1 отримав примірник позову під особистий підпис 20.09.2024.
Отже, Харківським національним університетом внутрішніх справ вчинено належні дії щодо ознайомлення ОСОБА_1 із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі та запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати.
Більше того, матеріали справи не містять доказів добровільного погашення зазначеної суми ані станом на день звернення до суду з позовом, ані станом на день розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що заявлена до стягнення сума відшкодування фактичних видатків, пов`язаних з утриманням відповідача у в Харківському національному університеті внутрішніх справ у розмірі 33 337,06 грн, підлягає стягненню з відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не були з`ясовані обставини щодо підстав припинення служби і навчання у навчальному закладі, а саме вступ на службу в Збройні Сили України, у зв`язку з чим відповідач був вимушений припинити навчання, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено вище, наказом ХНУВС від 05.03.2022 № 112 ОСОБА_1 відрахували зі складу слухачів у зв`язку з закінченням навчання з 05.03.2022.
Наказом ГУНП в Харківській області від 19.03.2022 № 159 о/с ОСОБА_1 звільнено відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Тобто, судом першої інстанції чітко встановлено, що відповідача відрахували зі складу слухачів у зв`язку з закінченням навчання, а звільнили зі служби з поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
При цьому, матеріали справи не містять доказів оскарження та скасування наказів ХНУВС від 05.03.2022 № 112 та ГУНП в Харківській області від 19.03.2022 № 159 о/с.
В апеляційній скарзі відповідач зауважує, що він на момент звільнення зі служби в поліції вже перебував на службі в ЗСУ.
Однак, такі посилання не впливають на спірні правовідносини, оскільки, укладаючи контракт про здобуття освіти у вищому навчальному закладі із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно п.п. 9, 10 Порядку № 261 стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію.
Якщо таке поновлення здійснено після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача.
У разі поновлення на навчанні та (або) на службі в поліції особи, що була відрахована з навчання чи звільнена із служби в поліції незаконно, відшкодовані особою витрати підлягають поверненню їй в повному обсязі на підставі судового рішення чи наказу.
Водночас проходження військової служби у ЗСУ не є підставою для звільнення від обов`язку відшкодування витрат на навчання, оскільки не прирівнюється до поновлення на службі в поліції.
Інші доводи і заперечення сторін по суті спору на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки, починаючи з 19.03.2022, на наступний день після того, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме про дострокове звільнення зі служби з поліції, розпочався перебіг строку звернення до суду з позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.
Тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.
Водночас, з приписів пункту 8 Порядку № 261 слідує, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Колегія суддів зазначає, що після інформування позивача про звільнення співробітника поліції, який не виконав умов контракту, позивач зобов`язаний відповідно до приписів частини п`ятої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 4, 5, 8 Порядку № 261 повідомити особу про зобов`язання протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати (компенсувати) МВС витрати на його навчання.
І лише у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється навчальним закладом у судовому порядку відповідно до приписів частини п`ятої статті 122 КАС України.
Тобто, відповідно до Порядку № 261 саме Харківський національний університет внутрішніх справ мав вручити під підпис або надіслати відповідачу повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, задля того, щоб забезпечити можливість добровільно відшкодувати витрат на навчання.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.09.2021 у справі № 520/11540/19.
За цим, посилання апелянта на те, що, починаючи з 19.03.2022, на наступний день після того, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а саме про дострокове звільнення зі служби з поліції, розпочався перебіг строку звернення до суду з позовом, є помилковими.
За матеріалами справи, Харківським національним університетом внутрішніх справ надіслано повідомлення про відшкодування витрат за навчання, яке відповідачем отримано 16.07.2024. До суду з позовом у цій справі позивач звернувся 17.09.2024, тобто в межах строку звернення до суду.
З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача, що звернення до суду Харківського національного університету внутрішніх справ у цій справі відбулося з порушенням строку.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 по справі № 520/26098/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов   І.М. Ральченко