Справа № 165/4225/25
Провадження № 2/165/343/26

НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року м. Нововолинськ

19 січня 2026 року Нововолинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Рибас А.В.,
за участю секретаря судового засідання Попіки Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Нововолинськ Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» 01.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» звернулося до Нововолинського міського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12 083,14 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.11.2019 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 253430. При цьому, договір укладено в електронній формі та підписано електронним цифровим підписом. На рахунок, вказаний відповідачем було перераховано грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. Зазначає, що товариство свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного кредитного договору виконав у повному обсязі. Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за умовами договору порушив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, що станом на 26.11.2025 року становить 12 083,14 грн., з яких: 2 700,00 грн. – заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 7 484,40 грн. – залишок заборгованості по процентах за користування, 1 898,74 грн. – інфляційне збільшення. 
Вказує, що 22 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТзОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за договором № 253430 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12.11.2019 року.
В подальшому, 21 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 202401021/2, згідно якого останнє набуло статусу нового кредитора за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 253430 від 12.11.2019 року.
У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» вказану заборгованість, а також судові витрати по справі, які складаються з судового збору в сумі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 грн.
Ухвалою від 03 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 
У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідач ОСОБА_1 правом подати відзив не скористався, в судове засідання не з`явився. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим, судовий виклик за зареєстрованим місцем проживання не вручений через відсутність адресата.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.
Враховуючи згоду позивача, керуючись статтею 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами.
Датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) 19.01.2026 року.
Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Судом встановлено, що 12.11.2019 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах фінансового кредиту № 253430(а.с. 8-10 ).
Укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечувався відповідачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація відповідача здійснювалася при вході відповідача в особистий кабінет, шляхом перевірки позивачем правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого позивачем на номер мобільного телефону відповідача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Таким чином, кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua., підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем 12.11.2019 року о 10:02:35, (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду) з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України.
Зважаючи на вищенаведене, відповідач здійснив всі необхідні дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний відповідачем), на рахунок якого в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 6168-ВП від 18.11.2025 року (а.с. 30).
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, здійснив платежі на суму 563,00 грн. (дата останнього платежу 28.01.2020 року) та з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг відповідача станом на 26.11.2025 року становить 12 083,14 грн., з яких: 2 700,00 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 7 484,40 грн. – заборгованість за відсотками, 1 898,74 грн. – інфляційне збільшення (а.с. 31-34).
22 лютого 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТзОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 за договором № 253430 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 12.11.2019 року (а.с. 12-18).
В подальшому, 21 жовтня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20241021/2, згідно якого останнє набуло статусу нового кредитора за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 253430 від 12.11.2019 року (а.с. 19-29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Щодо нарахування відсотків за кредитним договором, то суд приходить до наступних висновків.
Так, п.п. 1.3.1, 1.3.2 п. 1.3, п. 3.2, п.п. 3.4.2. п. 3.4. договору № 253430 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 12.11.2019 року, визначено нарахування процентів за договором після прострочення виконання грошового зобов`язання і такі становлять 1.9% в день відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, які законно нараховані первісним кредитором:
- п. 3.4.2. - у разі прострочення виконання зобов`язань за договором більше ніж на 3 (три) календарних дні, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки від суми позики за кожен день користування позикою, починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору;
- п. 3.4.3. - з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення;
- п. 1.3.2. - стандартна процента ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50 процентів річних).
З матеріалів справи вбачається, що відсотки нараховані первісним кредитором до відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за період із 12.11.2019 року по 17.03.2020 року (включно).
Таким чином, судом встановлено, що розмір та порядок нарахування процентів погоджений сторонами договору та підстави виникнення заборгованості є обгрунтованими.
Щодо інфляційного збільшення суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так як, відповідач не виконав зобов`язання перед кредитором, вимога про стягнення з ОСОБА_1 інфляційного збільшення в розмірі 1 898,74 грн. також є обґрунтованою.
Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 12 083,14 грн.
Разом з тим, до часткового задоволення підлягають вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
24.11.2025 між ТзОВ «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О.М. укладено договір про надання правової допомоги № 211100251 (а.с. 38).
Згідно акту № 1 від 24.11.2025 року приймання-передачі наданих послуг за вказаним договором, розрахунку суми судових витрат у справі за позовом до ОСОБА_1 , рахунку № 1 від 24.11.2025 року та платіжної інструкції № 2196 від 25.11.2025 року, сума витрат на правничу допомогу складає 7 000,00 грн (а.с. 39-40).
Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними.
Суд зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній малозначній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають становити 4 000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 526, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ухвалив :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за кредитним договором № 253430 від 12.11.2019 року в розмірі 12 083 (дванадцять тисяч вісімдесят три ) гривні 14 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» судові витрати в сумі 6 422 (шість тисяч чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, а саме: 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок судового збору та 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасниками справи є:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», адреса: м. Львів, вул. Степана Бандери, буд. 87, оф. 54, код ЄДРПОУ 42655697.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , зазначена адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складений 19 січня 2026 року.

Суддя           Алла РИБАС