Справа № 296/6985/19
2/296/1491/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" січня 2026 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира
в складі: головуючого - судді Пилипюк Л. М.
за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Примака В. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Кристалбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
22 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , АТ «Кристалбанк» про вселення, усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2019 року вищевказану справу передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Галасюку Р.А.
Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що станом на дату звернення до суду він був власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначав, що в 2006-2007 роках він разом з  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 , в яких здійснили реконструкцію, перепланування та ремонт, а згодом добудували нежитлове приміщення площею 193 м? з метою здійснення підприємницької діяльності. Позивач вказує, що добудоване нежитлове приміщення було зпроектоване та побудоване за його кошти. У вказаний період він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розпочали будівництво другого поверху над вищевказаними квартирами. Тоді ж в 2007-2008 роках з метою фінансування будівельних робіт були укладені кредитні договори з ПАТ «Райффайзен банк Аваль». З початком судових спорів щодо повернення кредитних коштів він припинив здавати в оренду нежитлове приміщення площею 193 м?, оскільки вважав правильним реалізувати предмет іпотеки для погашення кредитної заборгованості. Однак, з 2018 року йому стало відомо, що відповідачі без його відому та погодження продовжували здавати в оренду відповідні приміщення. Переплановані приміщення квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 він в оренду не здавав, оскільки вони не були виведені з житлового фонду у нежитловий, Однак, у вказаних квартирах здійснювалась торгівля на підставі договорів, укладених між ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та орендарями. Збудовані приміщення на другому поверсі також були передані в оренду, хоча жодних документів про їх введення в експлуатацію не було, право власності на них не оформлено. Позивач додає, що приблизно в січні-лютому 2018 року він вважав, що належні йому приміщення по АДРЕСА_4 вже реалізовані банком для погашення кредитної заборгованості, однак тоді він отримав дзвінок він представника ПАТ «Кристалбанк», який підтвердив наявність виконавчого провадження про стягнення заборгованості, де ПАТ «Кристалбанк» є стягувачем. З метою перевірки в якому стані перебуває іпотечне майно він поїхав до будинку АДРЕСА_4 , де побачив, що в належних йому приміщеннях здійснюється господарська діяльність різними магазинами та кафе. Достовірної інформації про те, на якій підставі відповідачі провадять там господарську діяльність йому встановити не вдалося. З приводу самоправства щодо передачі в оренду майна без його погодження в поліції відкрито кримінальне провадження. Також позивач зазначав, що вищевказаними діями відповідачів йому було завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінював 50 000 гривень.
На підставі наведеного позивач просив: вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_3 ; зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_3 та не чинити перешкод в користуванні вказаною квартирою; зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 та не чинити перешкод у користуванні вказаним приміщенням; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 50 000 гривень моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 гривень моральної шкоди.
Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Галасюка Р.А. від 23 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
На підставі розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду міста Житомира № 220 від 20 серпня 2019 року цивільну справу № 296/6985/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , АТ «Кристалбанк» про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням 01 серпня 2019 судді ОСОБА_6 у відставку.
Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 вересня 2019 року цивільну справу № 296/6985/19 передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївському О. П.
Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївського О. П. від 21 серпня 2019 року прийнято до розгляду цивільну справу та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
20 листопада 2019 року до Корольовського районного суду м. Житомира від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог. У вказаній заяві позивач заявив такі вимоги: вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3 ; зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 та не чинити жодних перешкод у користуванні квартирою; зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 та не чинити жодних перешкод у користуванні нежитловим приміщенням; зобов`язати АТ «Кристалбанк» надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 та не чинити перешкод у його користуванні вказаною квартирою; зобов`язати АТ «Кристалбанк» надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 та не чинити перешкод у користуванні цим приміщенням; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди.
Ухвалою судді Корольовського районного суду міста Житомира Сингаївського О. П. від 20 серпня 2020 року провадження у справі №296/6985/19 зупинено до набрання законної сили рішенням Корольовського районного судом м. Житомира у справі №296/10438/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , АТ «Кристалбанк», державного реєстратора Годзя Є. І., КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради про визнання права власності на частку нерухомого майна та стягнення моральної шкоди.
На підставі розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду міста Житомира № 6 від 13 січня 2025 року цивільну справу № 296/6985/19 передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оскільки суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_7 увільнений у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2025 року цивільну справу № 296/6985/19 передано для розгляду судді Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М.
Ухвалою від 24 січня 2025 року вищевказану справу прийнято до розгляду суддею Корольовського районного суду міста Житомира Пилипюк Л. М., поновлено провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
17 березня 2025 року до суду від представника відповідача АТ «Кристалбанк» надійшли письмові пояснення у справі. Обґрунтовуючи свою позицію, представник АТ «Кристалбанк» зазначає, що позовна заява не містить вимог до АТ «Кристалбанк», в спірних правовідносинах банк є неналежним відповідачем. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитними договорами 08 серпня 2019 року АТ «Кристалбанк» у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» звернуло стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3 , шляхом реєстрації права власності. Правомірність звернення стягнення на предмет іпотеки підтверджено рішенням суду у справі № 296/10438/19. Крім того, 10 березня 2021 року АТ «Кристалбанк» відчужило вищевказану квартиру на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З наведеного слідує, що АТ «Кристалбанк» не є власником спірної квартири. Щодо нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 , то банк виступав лише іпотекодержателем цього майна. Право власності ОСОБА_1 на вказане приміщення скасоване рішенням суду (справа № 2-2988/2010). На підставі наведеного представник АТ «Кристалбанк» просить у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 01 травня 2025 року постановлено витребувати у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних, якою частково виклав позовні вимоги в новій редакції. У вказаній заяві позивач зазначає, що на день звернення до суду він був власникомнерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі чинили та продовжують чинити йому перешкоди в доступі, користуванні спірним нерухомим майном. Наразі він залишається іпотекодавцем за договором іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано нежитлове приміщення, прибудоване до житлового будинку АДРЕСА_4 площею 193 м?. Відповідно до закону іпотекодавець має право володіти, користуватися і розпоряджатися предметом іпотеки, має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди та доходи. ОСОБА_1 зазначає, що відповідачі здають в оренду спірні приміщення, а його туди не допускають, створюючи штучні перешкоди в можливості користуватися цими приміщеннями. Також позивач повідомляє, що спірних приміщенням розташовані магазин комп`ютерної техніки, майстерня по ремонту одягу, перукарня, ательє штор, магазин побутової техніки, продаж пам`ятників, весільний салон, фітнес-клуб. Однак, він не надавав згоди на здійснення будь-якої підприємницької діяльності у предметі іпотеки. Впродовж 2018-2019 року він неодноразово звертався до відповідачів щодо можливого позасудового врегулювання цієї ситуації, однак відповідачі його пропозиції ігнорують. Діями відповідачів (створення перешкод у користуванні нерухомим майном) йому завдано моральну шкоду, оскільки такі дії призвели до порушення його нормального ритму життя, він хвилюється, погано спить, змушений вживати заходів для захисту своїх прав шляхом звернення до суду та правоохоронних органів.
На підставі наведеного позивач заявляє на вирішення суду такі вимоги: 1) вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3 ; 2) вселити ОСОБА_1 у нежитлові приміщення, прибудовані до житлового будинку АДРЕСА_4 , площею 193 м?; 3) зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 та не чинити жодних перешкод у користуванні вказаною квартирою; 4) зобов`язати ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 та не чинити жодних перешкод у користуванні вказаним нежитловим приміщенням; 5) зобов`язати АТ «Кристалбанк» надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_3 та не чинити перешкод у його користуванні вказаною квартирою; 6) зобов`язати АТ «Кристалбанк» надати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей нежитлового приміщення площею 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 та не чинити перешкод у користуванні цим приміщенням; 7) стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди; 8) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди; 9) стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 50 000 гривень у відшкодуванні моральної шкоди. 
Ухвалою суду від 19 червня 2025 року постановлено залишити без розгляду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , АТ «Кристалбанк» про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та відшкодування моральної шкоди в частині вимог до відповідача ОСОБА_5 .
Крім того, ухвалою суду від 19 червня 2025 року до участі в цій справі залучено співвідповідачів – ОСОБА_4 та ОСОБА_3 
07 липня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, ОСОБА_2 зазначає, що як на момент відкриття провадження у цій справі так і наразі ОСОБА_1 не є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 . Рішенням суду (справа № 296/10438/19) встановлено факти, які мають преюдиційне значення, зокрема, те, що права ОСОБА_1 ніхто з учасників справи не порушує. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 червня 2025 року підтверджено, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 (1/2 частки) та ОСОБА_4 (1/2 частки), а право власності нежитлове приміщення площею 193 м? по АДРЕСА_4 взагалі не зареєстроване. А тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є завідомо безпідставними та до задоволення не підлягають.
Ухвалою суду від 15 липня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 вимоги позову підтримали з підстав, які наведені в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та на підставі показань, які надані позивачем в ході його допиту як свідка. Позивач та його представник просили позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його представник – адвокат Левчук Т. В. заявою від 14 січня 2026 року просить розгляд справи здійснювати за її відсутності.
Представник відповідача АТ «Кристалбанк» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи за відсутності представника банку.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом спору в цій справі є усунення перешкод іпотекодавцю в користуванні нерухомим майном, що є предметом іпотеки, а також відшкодування моральної шкоди.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_9 зазначає, що він був власником нерухомого майна, яке передав в іпотеку банку. В подальшому на підставі рішень суду його право власності на квартиру АДРЕСА_3 скасовано. А тому, наразі він не є власником такого майна, однак у спірних правовідносинах підлягають захисту його права як іпотекодавця, що передбачено Законом України «Про іпотеку».
Суд установив, що 16 травня 2007 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/0911/74/109797, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 147 460 доларів США.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира  АДРЕСА_3 , що належить іпотекодавцям – ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а. с. 37-38).
Крім того, 31 липня 2008 року між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Z012/110/320, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 140 000 США.
В забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору відповідно до договору іпотеки від 31 липня 2008 року за № 14213, ОСОБА_1 передав в іпотеку нежитлові приміщення загальною площею 193 м?, які прибудовані до житлового будинку, що знаходяться за адресою АДРЕСА_4 .
Право власності на нежитлове приміщення загальною площею 193 м?, яке прибудоване до житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 ОСОБА_1 набув на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 08 серпня 2007 року № ПВ-50/15/07. Однак, рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 18 серпня 2010 року (справа № 2-2988/2010) рішення постійно діючого Третейського суду при юридичній корпорації «Принцип» від 08 серпня 2007 року № ПВ-50/15/07 скасовано.
З 25 травня 2017 року кредитором за кредитними договорами, укладеними міжПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , є АТ «Кристалбанк» на підставі укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» договору факторингу (портфельне відступлення права вимоги) від 24 травня 2017 року та Реєстру відступлених прав вимоги від 25 травня 2017 року. Вказана обставина встановлена рішенням суду в справі № 296/10438/19 та не заперечується сторонами.
08 серпня 2019 року на підставі заяви АТ «Кристалбанк» про здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», державним реєстратором комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Годзєм Є.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 32752541 та зареєстровано право власності на квартиру  АДРЕСА_3 за АТ «Кристалбанк».
23 травня 2022 року постановою Житомирського апеляційного суду у справі № 296/10438/19 залишено без змін рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 липня 2021 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , АТ «Кристалбанк», державного реєстратора Годзя Є.І., Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради про визнання права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_3 , визнання неправомірними дії державного реєстратора Годзь Є.І., КП «Центр державної реєстрації» від 08 серпня 2019 року. У вказаній справі суд встановив, що звернення АТ «Кристалбанк» стягнення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_3 ) є законним.
Також установлено, що 10 березня 2021 року АТ «Кристалбанк» відчужило вищевказану квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджено копією договору купівлі-продажу квартири від 10 березня 2021 року, укладеного між АТ «Кристалбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С. В., зареєстровано в реєстрі за № 210.
З наведеного слідує, що ОСОБА_1 , будучи співвласником квартири  АДРЕСА_3 та власником нежитлового приміщення площею 193 м?по АДРЕСА_4 , в 2007-2008 роках уклав кредитні договори, договори іпотеки та передав в іпотеку вищевказане нерухоме майно. Однак, в серпні 2010 року його право власності на нежитлове приміщення було скасовано рішенням суду. Право власності ОСОБА_1 на частину квартири АДРЕСА_3 було припинене 08 серпня 2019 року в зв`язку зі зверненням стягнення АТ «Кристалбанк» на предмет іпотеки відповідно Закону України «Про іпотеку».
Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 червня 2025 року підтверджено, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_1 надав такі показання: у 2006-2007 роках він разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_5 , в яких здійснили реконструкцію, перепланування та ремонт, а згодом добудували нежитлове приміщення площею 193 м? з метою здійснення підприємницької діяльності. Для розвитку будівництва та здійснення підприємницької діяльності було укладено кредитні договори та договори іпотеки. Після того як почалися судові спори за позовами банку про повернення кредитних коштів його стосунки з ОСОБА_10 погіршилися. Позивач зазначив, що для будівництва він затрачав багато свого часу, зусиль, сам здійснював проектування нових приміщень, контролював виконання будівництва, в яке вкладав як власні так і кредитні кошти. Певний час, до 2018 року він був впевнений, що в зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань банк зверне стягнення на предмети іпотеки, які в повній мірі покриють наявну заборгованість. Однак, виявилось, що АТ «Кристалбанк» є новим кредитором за його кредитними договорами, а кредитна заборгованість досі не погашена. Наразі є відкрите виконавче провадження, де він виступає боржником. За наявності великих боргів відповідачі відмовлялись реалізувати іпотечне майно, хоча він знайшов вигідного покупця. При цьому, відповідачі продовжують здійснювати підприємницьку діяльність у спірному нерухомому майні, здають в оренду вказані приміщення та чинять йому перешкоди в доступі до спірного нерухомого майна. Внаслідок таких дій відповідачів йому завдана майнова та моральна шкода.
Беручи участь в одному із судових засідань, відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він жодних прав ОСОБА_1 не порушує, оскільки останній не є власником спірного нерухомого майна. Також ОСОБА_3 підтвердив, що він має ключі від квартири АДРЕСА_3 , оскільки є співвласником цієї квартири. 
Свідок ОСОБА_11 , яка є колишньою дружиною позивача, повідомила, що їй відомо про те, що ОСОБА_1 займався будівництвом за адресою: АДРЕСА_4 , разом з ОСОБА_10 . Наразі їй достовірно невідомо про стан справ з вказаним майном.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У статті 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Суд ураховує, що ОСОБА_1 документально не підтвердив правомірності набуття права власності на нежитлове приміщенняплощею 193 м?, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Як уже встановлено судом, ОСОБА_1 набув право власності на вказане нерухоме майно на підставі рішення третейського суду, яке в подальшому було скасовано рішенням Богунського районного суду м. Житомира.
Щодо квартири АДРЕСА_3 , то кредитор АТ «Кристалбанк»звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» та надалі відчужив таке майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 2021 року.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частини четверта, п`ята статті 82 ЦПК України).
За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону України № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у редакції, чинній на момент звернення з позовом до суду, іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною першою статті 5 Закону № 898-IV передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 898-IV іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.
Стаття 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття тім права власності на предмет іпотеки.
Наведені норми Закону дають підстави для висновку, що права іпотекодавця нероздільно пов`язані з власником нерухомого майна, яке передане в іпотеку. Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 не є власником нерухомого майна, в користуванні яким просить усунути перешкоди шляхом вселення та надання ключів від вхідних дверей. 
Суд зазначає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на законній підставі набули право власності на квартиру АДРЕСА_3 , їхнє право власності на вказану квартиру є непорушним, а тому вимоги позивача про його вселення до вказаної квартири та усунення перешкод в користуванні квартирою є безпідставними та до задоволення не підлягають. Не підлягають до задоволення й вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням площею 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки в справі відсутні докази наявності правових підстав для користування позивачем вказаним нерухомим майном. Право безперешкодного користування (вільного входу, тощо) нерухомим майном є складовою права власності на таке майно. Крім того, право користування нерухомим майном може виникати на підставі договорів (оренди, суборенди, позички, договору управління майном та ін.). Матеріали справи не містять документального підтвердження набуття ОСОБА_1 права користування вказаним нежитловим приміщенням та/чи будь-яких майнових прав на нього. Також суд ураховує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що нежитлове приміщення площею 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності. Підстави користування відповідачами вказаним нерухомим майном також не підтверджені документально та не є предметом дослідження у спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.
Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що в спірних правовідносинах відповідачі не порушили прав ОСОБА_1 щодо надання йому права користування квартирою АДРЕСА_3 та нежитловим приміщенням площею 193 м? за адресою: АДРЕСА_4 . Неправомірності дій відповідачів у спірних правовідносинах суд не встановив, додані до позову заяви, зверненя та скарги щодо усунення перешкод у користуванні нерухомим майном не доводять факту порушення прав позивача, а також протиправності дій відповідачів. 
Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про вселення та усунення перешкод у користування нерухомим майном. В спорах про відшкодування моральної шкоди обов`язковому доказуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні. Саме по собі зазначення у позові про відшкодування моральної шкоди, без доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та душевними стражданнями позивача, не може бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.
Ураховуючи вищевказані мотиви, визначившись з характером спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Кристалбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та відшкодування моральної шкоди.
Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса місця проживання:  АДРЕСА_6 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_7 ;
Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_8 ;
Відповідач: Акціонерне товариство «Кристалбанк», код в ЄДРПОУ – 39544699, адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 2

Повний текст рішення суду складено 23 січня 2026 року

Суддя Корольовського районного суду 
міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК