ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2026 року м. Житомир  
справа № 240/2449/25
категорія 112030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі 
головуючого судді Горовенко А.В.,
розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Лятошинського Бориса, 5, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,- 

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:
- визнати витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних їх призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за №36/в від 08 листопада 2024 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги сержанту в запасі ОСОБА_1 у зв`язку із втратою 25% працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;
- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п.7 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у зв`язку з отриманням військовослужбовцем травми пов`язаної із захистом Батьківщини, що призвело до 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є учасником бойових дій, брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та відповідно до довідки про обставини травми №3535 від 31.10.2023 при виконанні бойового завдання під час мінометного обстрілу отримав контузію.
Вказує, що 29.20.2024 був звільнений з військової служби, та після проходження ВЛК відповідно до довідки №822 від 17.04.2024 встановлено, що травма пов`язана із захистом Батьківщини, а ряд інших захворювань пов`язані із проходженням військової служби.
Зазначає, що згідно з протоколом ЛКК, внаслідок перенесеної травми був оглянутий та направлений на МСЕК у зв`язку з наявністю ознак інвалідності, та відповідно до довідки серії 12 ААА від 04.07.2024, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, втратив 25% працездатності.
Наголошує, що після встановлення відсотку втрати працездатності та встановлення причинно-наслідкового зв`язку пов`язаного із захистом Батьківщини відразу звернувся до відповідача за призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги по втраті працездатності без встановлення групи інвалідності, однак 08.11.2024 отримав відмову з підстав пропуску тримісячного терміну після звільнення з військової служби.
Не погоджуючись прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду за захистом свого права.
Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
14 лютого 2025 року від позивача до канцелярії суду надійшла заява (за вх. №10795/25) про долучення документів до матеріалів справи.
27 лютого 2025 року відповідач, через систему "Електронний суд", надіслав відзив на позовну заяву (за вх. №14741/25) у якому, зокрема, просить поновити процесуальний строк для подання відзиву та відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши доводи клопотання, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання відзиву та приймає такий відзив до розгляду.
В обґрунтування поданого відзиву вказує, що чинним законодавством передбачено право на одноразову грошову допомогу у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Наголошує, що положення Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975) не містять умови виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з частковою втратою працездатності без встановлення інвалідності у разі закінчення тримісячного строку після звільнення з військової служби.
Зазначає, що позивач звільнений з військової служби 29.02.2024, ступінь втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини встановлено 04.07.2024, тобто вже після спливу тримісячного строку, а тому, незалежно від дати виникнення страхового випадку, огляд позивача медико-соціальною експертною комісією та встановлення втрати працездатності (без встановлення інвалідності) відбулось вже після закінчення тримісячного строку з дня звільнення з військової служби, що й стало підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Відповідно до ухвали суду від 04.03.2025 у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про залучення до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовлено.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 11 грудня 2024 року. Посвідчення безтермінове та дійсне на всій території України.
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 31.10.2023 №3535, сержант ОСОБА_1 24 жовтня 2023 року отримав контузію: МВТ, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, цефалгічний синдром.
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 08.02.2024 №97, сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 19.05.2022 по 27.05.2022, з 28.05.2022 по 10.06.2022, з 11.06.2022 по 24.07.2022, з 29.07.2022 по 29.11.2022, з 02.10.2023 по 25.10.2023, з 12.11.2023 по 14.11.2023, з 16.11.2023 по 28.11.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №62 від 29.02.2024, сержанта ОСОБА_1 29 лютого 2024 року звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення. 
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_3 від 17.04.2024 №822, сержанту запасу ОСОБА_1 проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК №2 В/ч НОМЕР_4 від 17.04.2024 в результаті якого встановлено, що позивач обмежено придатний до військової служби; непридатний до служби у Десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах (за винятком підрозділів забезпечення); придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, установах, організаціях, навчальних закладах.
Згідно з протоколом Лікарсько-консультаційної комісії (ЛКК) №848/98 від 29.05.2024, виданим КП "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Житомирської міської ради, ОСОБА_1 оглянутий та направляється на МСЕК для встановлення ознак інвалідності.
Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №099221 від 04.07.2024, ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою, що пов`язана із захистом Батьківщини.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 08.11.2024 №36/в, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги сержанту в запасі ОСОБА_1 , якого 29.02.2024 звільнено з військової служби та 04.07.2024 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталася 24.10.2023, оскільки між звільненням (29.02.2024) та встановленням ступеню втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (04.07.2024), минуло понад три місяці.
Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до п.7 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII та Порядку №975 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з ч. 4 ст. 2 №2232-ХІІ порядок проходження громадянами України військової служби їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулює Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до преамбули Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цим Законом, визначаються основні засади державної політики, у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, соціального та правового захисту, а також гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах.
Пунктом 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та Інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 16 Закону №2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Пунктом 1 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За приписами підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Статтею 16-1 Закону №2011-XII визначений перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Згідно з пунктом 2 статті 16-3 Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Пунктом 3 статті 16-3 Закону №2011-XII визначено, що встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Відповідно до пункту 6 статті 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно з пунктами 8-9 статті 16-3 Закону №2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст.16-3 Закону №2011-XII).
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно із положеннями пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до пункту 22 Порядку №975 призначення одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюються Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, розвідувальним органом Міноборони, Службою зовнішньої розвідки та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно із п.23 Порядку №975 керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Відповідно до п. 25 Порядку №975 рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Водночас, за приписами п.18 Порядку №975 у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках прожиткового мінімуму:
70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;
50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю строкової військової служби, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій із строкової військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, пов`язаних з проходженням військової служби, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її із строкової військової служби;
50-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовозобов`язаному або резервісту, призваному на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Аналіз вищевказаних положень Закону №2011-ХІІ та Порядку №975 свідчить, що право звільненої з військової служби особи на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із частковою втратою працездатності обмежено:
- тримісячним строком для встановлення такій особі часткової втрати працездатності, що рахується з дня звільнення такої особи з військової служби;
- причинами отримання такою особою поранення (контузії, травми або каліцтва) або захворювання, оскільки останні повинні бути набуті особою саме під час виконання нею обов`язків військової служби.
Встановлення законодавцем обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Водночас, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
Вищезазначене підтверджується позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 23.10.2018 у справі №161/69/17 та від 12.03.2019 у справі №760/18315/16-а, у яких колегія суддів Верховного Суду дійшла обґрунтованого висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість в будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.04.2024, повертаючи справу №540/3059/20 на новий розгляд, вказав, що при розгляді подібних спорів суди повинні встановити, чи були вчинені особою всі залежні від неї дії щодо отримання довідки медико-соціальної експертної комісії у строки, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Таким чином, суд дійшов висновку, що встановлений законодавством тримісячний строк для встановлення особі часткової втрати працездатності відраховується з дня звільнення такої особи з військової служби, є преклюзивним і підлягає поновленню лише у виключних випадках у зв`язку із наявністю об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені доказами, належність яких повинна бути перевірена уповноваженим органом або судом.
Як свідчать матеріали справи, позивача звільнено з військової служби 29.02.2024, водночас огляд позивача медико-соціальною експертною комісією проведений 04.07.2024.
Відповідач у своєму відзиві наголошує, що незалежно від дати виникнення страхового випадку, огляд позивача медико-соціальною експертною комісією та встановлення втрати працездатності (без встановлення інвалідності) відбулось вже після закінчення тримісячного строку з дня звільнення з військової служби, а тому не може бути підставою для виплати позивачу одноразової грошової.
Суд не погоджується з таким висновком відповідача та зазначає, що після звільнення з військової служби (29.02.2024) позивач вчиняв всі необхідні дії, направлені на встановлення йому ступеню втрати працездатності, діяв без необґрунтованих зволікань, а порушення строку видачі довідки МСЕК після спливу 3-х місяців з дня звільнення позивача з військової служби, спричинено обставинами, які не залежали від його волевиявлення, у тому числі тривалим розглядом документів в державних органах.
Крім цього, слід звернути увагу на неоднозначність норми підпункту 7 пункту 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ у співставленні з пунктом 8 статті 16-3 цього ж Закону, якщо в першому випадку визначений присічний строк - три місяці з дати звільнення з військової служби, то в другому випадку особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Водночас, виходячи з приписів пункту 3 Порядку №975, дата довідки медико-соціальної експертної комісії є днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову у здійсненні нарахування та виплати одноразової грошової допомоги є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З метою захисту порушеного права позивача слід зобов`язати комісію Міністерства оборони України із розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, повторно розглянути питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу, прийнявши відповідне рішення, з врахуванням висновків суду у даній справі
Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_5 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ 00034022) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати п.8 рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлене витягом з протоколу засідання з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №36/в від 08 листопада 2024 року, про відмову сержанту в запасі ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, встановленої п.7 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок часткової втрати працездатності через отримання травми пов`язаної із захистом Батьківщини та захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, в порядку та розмірах встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 13 січня 2026 року.

Суддя А.В. Горовенко