КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Кропивницький Справа № 640/29921/20
провадження № 2-іс/340/352/25 

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Притули К.М. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СВГ Транс" (03164, м. Київ, пров. Приладний, 4-Б, ЄДРПОУ 42624716) до Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5-А, ЄДРПОУ 44096797) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "СВГ Транс" (далі – позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі – відповідач), у якому просить суд визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.10.2020 р. № 0004050706 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 202050,12 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту фактичної перевірки, складеного з істотними порушеннями вимог податкового законодавства. Зокрема, у наказі контролюючого органу про проведення фактичної перевірки не зазначено передбачених статтею 80 Податкового кодексу України підстав для її проведення, а посадові особи, які здійснювали зазначену перевірку, не змогли їх обґрунтувати, що, на думку позивача, свідчить про відсутність законних підстав для перевірки та порушення статті 81 Податкового кодексу України і статті 19 Конституції України. Також, позивач стверджує, що працівниками контролюючого органу фактично було унеможливлено надання документів, витребуваних під час перевірки. Так, директор товариства у визначені актом дні та часи прибував до приміщення відповідача з необхідними документами, однак не був допущений до посадових осіб контролюючого органу, що, на думку позивача, свідчить про умисне ухилення від їх прийняття та упередженість перевіряючих. Крім того, позивач наголошує на незаконності окремих дій перевіряючих, зокрема проведення хронометражу без участі посадових осіб товариства або адвоката, а також на необґрунтованих висновках щодо відсутності технічного обладнання та програмного забезпечення, які, на його переконання, зроблені без належних повноважень, експертних досліджень та доказів. Аналогічно, позивач заперечує висновки контролюючого органу щодо нібито невідповідності готівкових коштів у касі, вказуючи, що частина коштів належала працівнику та не була пов`язана з господарською діяльністю товариства. Отже на думку позивача, сукупність наведених обставин свідчить про проведення фактичної перевірки з порушенням принципів об`єктивності, неупередженості та законності, визначених Податковим кодексом України та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Відтак акт перевірки є незаконним, а податкове повідомлення-рішення, прийняте на його підставі, - таким, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах і порушує права та законні інтереси позивача.
Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2020 відкрито провадження, адміністративну справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (т.1 а.с.49-50).
Далі, на виконання положень Закону України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду", у відповідності з Порядком передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженим наказом ДСА України №399 від 16.09.2024, справу передано на розгляд до Кіровоградського окружного адміністративного суду.
18.03.2025 справа надійшла до Кіровоградського окружного адміністративного суду та ухвалою судді від 21.04.2025 справу прийнято до провадження. Розгляд справи здійснюється суддею Притулою К.М. одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (т.2 а.с.32-34, 37). 
06.05.2025 представник відповідача подав суду відзив, у якому проти позову заперечив, вказавши на правомірність проведення перевірки та прийняття спірного рішення (т.2 а.с.38-46). 
Ухвалою від 21.01.2026 судом у порядку процесуального правонаступництва здійснено заміну відповідача у справі, а саме: ГУ ДПС у Київській області (ЄДРПОУ 43141377) на його правонаступника – ГУ ДПС у Київській області як відокремлений підрозділ ДПС (ЄДРПОУ 44096797).
Дослідивши подані документи та матеріали, судом встановлено таке. 
Як убачається з матеріалів справи, на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, наказу ГУ ДПС у Чернігівській області від 06.10.2020 року № 1510 та направлень на проведення фактичної перевірки від 06.10.2020 року № 6-7 посадовими особами ГУ ДПС у Чернігівській області було проведено фактичну перевірку АГЗС ТОВ "СВГ-Транс" за адресою: м. Чернігів, вул. Мазепи, буд. 76-А. 
Перед початком перевірки посадовими особами контролюючого органу оператору АГЗС ОСОБА_1 було пред`явлено службові посвідчення, направлення на проведення перевірки, а також вручено копію наказу про її проведення, що підтверджується його підписом у направленнях на перевірку (а.с.15-17). 
За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт №55/25/26/РРО/40114026 від 13.10.2020 року (який зареєстрований в органі ДПС за місцем державної реєстрації суб`єкта господарювання за №2032/26/15/07/40114026 від 26.10.2020 року), у якому було зафіксовано порушення вимог пунктів 6 та 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". 
Зокрема, в ході проведення фактичної перевірки встановлено не зберігання поточної та попередньої використаної книг обліку розрахункових операцій на господарській одиниці. До перевірки не надано жодної книги обліку розрахункових операцій. Крім того, встановлено реалізацію скрапленого газу, який не обліковано за місцем його реалізації та зберігання у встановленому порядку, а саме: на АГЗП в реалізації знаходилось 8902,66 літрів скрапленого газу згідно х-звіту РРО від 06.10.2020 № 4979 по ціні 11,30 грн на загальну суму 100600,06 грн без документів, що підтверджують факт надходження скрапленого газу в реалізацію. Під час перевірки на господарській одиниці були відсутні накладні на отримання скрапленого газу, журнал приймання-здавання зміни, змінні звіти, що передбачені Інструкцією № 332 від 03.05.02, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України. Також відсутній журнал оперативного обліку СВГ за формою №2ГС та товарна книга кількісного руху СВГ (форма № 15). Документи обліку скрапленого газу під час перевірки на ГО були відсутні, до перевірки не надавались (т.2 а.с.18-21). 
На підставі акту фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "С" від 30.10.2020 № 0004050706, яким до ТОВ "СВГ-Транс" застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у загальному розмірі 202 050,12 грн, з яких: 
850,00 грн – на підставі пункту 3 статті 17 Закону № 265/95-ВР, що становить п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; 
201 200,12 грн – на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР, що становить подвійну вартість товару, не облікованого у встановленому законодавством порядку (т.2 а.с.25-27). 
Незгода позивача з таким рішенням контролюючого органу зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Щодо порушення контролюючим органом порядку та процедури проведення фактичної перевірки, оформлення її результатів, суд зазначає наступне. 
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною є перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності або розташування його господарських чи інших об`єктів права власності, та проводиться з питань дотримання законодавства щодо обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, а також законодавства про працю.
Порядок призначення та проведення фактичних перевірок регламентований статтею 80 Податкового кодексу України. Згідно з пунктом 80.1 цієї статті така перевірка здійснюється без попередження платника податків. 
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, Головним управлінням ДПС у Чернігівській області наказом від 06.10.2020 року № 1510, зокрема на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, призначено фактичну перевірку ТОВ "СВГ-Транс" з метою здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та інших дозвільних документів, а також виробництва та обігу підакцизних товарів (т.2 а.с.15). 
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за наявності інформації, отриманої в установленому законодавством порядку, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема щодо здійснення розрахункових операцій, обігу підакцизних товарів та наявності відповідних дозвільних документів. 
За змістом наведених норм, для призначення фактичної перевірки законодавець вимагає наявності як правової підстави (визначеної нормою Податкового кодексу України), так і фактичної підстави у вигляді відповідної інформації про можливі порушення, при цьому не встановлюючи обов`язку детального розкриття такої інформації у наказі про проведення перевірки. 
Аналогічний правовий висновок було сформульовано Верховним Судом у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 (адміністративне провадження № К/990/67/24), ухваленій Судовою палатою, відповідно до якого вимоги до змісту наказу про призначення перевірки не передбачають обов`язку контролюючого органу розкривати в ньому фактичні дані та докази, які стали підставою для її проведення. За умови, що відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України охоплює весь необхідний спектр правових та фактичних елементів, посилання в наказі лише на такий підпункт є мінімально допустимим обсягом інформації у розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 цього Кодексу. 
У цьому контексті покликання у наказі ГУ ДПС у Чернігівській області від 06.10.2020 № 1510 на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України не породжує його неоднозначного тлумачення та не свідчить про відсутність фактичної підстави для проведення перевірки, а отже, не може бути підставою для визнання такого наказу протиправним. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2025 року у справі № 380/10906/24 (адміністративне провадження № К/990/22677/25).
Отже, доводи позивача про те, що у наказі не зазначено підстави проведення перевірки, а посадові особи контролюючого органу не змогли їх пояснити, суд оцінює як необґрунтовані, оскільки такі не узгоджуються з наведеними нормами податкового законодавства і правовими позиціями Верховного Суду. 
Крім того, відповідно до статті 81 Податкового кодексу України право посадових осіб контролюючого органу на проведення фактичної перевірки виникає за умови дотримання формальних вимог щодо пред`явлення направлення на перевірку, копії наказу та службових посвідчень. 
Матеріалами справи підтверджено, що до початку проведення перевірки посадовими особами контролюючого органу були пред`явлені службові посвідчення, направлення на проведення перевірки та вручено копію наказу особі, яка фактично здійснювала розрахункові операції, що відповідає вимогам пунктів 80.1, 80.5 і 80.7 статті 80 та статті 81 Податкового кодексу України (т.2 а.с.16-17). 
Також, як убачається з акта фактичної перевірки, перевірка проводилась у присутності оператора АГЗС, що узгоджується з приписами Податкового кодексу України та не свідчить про порушення прав платника податків. 
При цьому суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10 грудня 2020 року у справі № 814/733/17, згідно з якою Податковий кодекс України не встановлює обмежень щодо обсягу фактичної перевірки залежно від підстав її проведення, а також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 серпня 2023 року у справі № 640/7480/19, відповідно до якої формальні недоліки в оформленні наказу на перевірку самі по собі не є підставою для визнання протиправними її наслідків за відсутності впливу таких недоліків на результати перевірки. 
З урахуванням установлених у справі обставин та наведених норм права суд дійшов висновку, що фактична перевірка позивача призначена та проведена з дотриманням статей 80-81 Податкового кодексу України, а доводи позивача про порушення контролюючим органом процедури її проведення є необґрунтованими та такими, що не впливають на законність прийнятих за результатами перевірки рішень.
Щодо порушення позивачем вимог пунктів 6, 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суд зазначає таке.
Так, відповідно до пунктів 6, 12 статті 3 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: 
- забезпечувати зберігання (у разі використання) використаних книг обліку розрахункових операцій та розрахункових книжок протягом трьох років після їх закінчення; 
- вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Водночас, пунктом 3 статті 17 Закону № 265/95-ВР визначено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - якщо у випадках, визначених цим Законом, при здійсненні розрахункових операцій суб`єкт господарювання не використовує, використовує незареєстровані належним чином, порушує встановлений порядок використання або не зберігає протягом встановленого строку книги обліку розрахункових операцій та/або розрахункові книжки.
Також, згідно зі статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
Отже, законодавець чітко пов`язує відповідальність суб`єкта господарювання не лише з фактом реалізації необлікованого товару, а й із ненаданням під час перевірки документів, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які знаходяться у місці здійснення господарської діяльності.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено під час фактичної перевірки, на господарській одиниці позивача були відсутні як поточна, так і попередньо використані книги обліку розрахункових операцій, які не зберігались за місцем здійснення розрахункових операцій та не були надані посадовим особам контролюючого органу під час перевірки. Таким чином, позивачем порушено вимоги пункту 6 статті 3 Закону № 265/95-ВР щодо обов`язку зберігання КОРО протягом установленого строку. 
Крім того, в ході перевірки встановлено реалізацію скрапленого газу в обсязі 8902,66 літрів на загальну суму 100 600,06 грн без надання будь-яких первинних документів, що підтверджують облік та походження такого товару за місцем його реалізації та зберігання. Також на господарській одиниці були відсутні накладні на отримання скрапленого газу, журнали обліку та інші документи, передбачені нормативними актами для ведення обліку СВГ. Вказані обставини свідчать про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
За таких умов суд доходить висновку, що контролюючим органом обґрунтовано кваліфіковано дії позивача як порушення вимог пунктів 6 та 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, що відповідно до пункту 3 статті 17 та статті 20 цього Закону тягне застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу за незберігання книг обліку розрахункових операцій та у розмірі подвійної вартості необлікованого товару. 
Згідно до вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. Такий обов`язок у позивача виник з моменту початку перевірки, яка розпочалась 06.10.2020 року. 
Згідно з пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. 
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. 
У даному випадку позивач ані під час проведення фактичної перевірки, ані у строки, визначені абзацом другим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, зокрема шляхом подання заперечень на акт перевірки, не надав документів, які б спростовували встановлені контролюючим органом порушення. Відповідно, такі документи вважалися відсутніми на момент проведення перевірки. 
Доводи позивача про нібито вжиття всіх можливих заходів для надання документів суд оцінює критично. Посилання позивача на те, що директор товариства нібито прибував до приміщення контролюючого органу з відповідними документами, однак не був прийнятий посадовими особами відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами у розумінні статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України. Жодних доказів подання таких документів у спосіб, передбачений законом, зокрема шляхом їх реєстрації у контролюючому органі, надсилання поштовим відправленням або в електронній формі, матеріали справи не містять. 
Крім того, позивач не був позбавлений можливості подати відповідні документи після закінчення перевірки та у строки, визначені абзацом другим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, зокрема разом із запереченнями на акт перевірки. Однак матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач скористався цією процесуальною можливістю і подав заперечення на акт перевірки або інші документи, що спростовують встановлені порушення.
За таких умов спірне податкове повідомлення-рішення від 30.10.2020 року форми "С" № 0004050706, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у загальній сумі 202 050,12 грн, є правомірним та такими, що скасуванню не підлягає.
Підсумовуючи вищевказане, позов задоволенню не підлягає.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, 

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА