ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 р. 	Справа № 440/9684/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Бевза В.І.) від 23.09.2025 по справі № 440/9684/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Державної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Держаної служби України з безпеки на транспорті Ткаченка Дмитра про застосування адміністративно-господарського штрафу № 066289 від 01 липня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність винесеної постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу № 066289 від 01 липня 2025 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 по справі № 440/9684/25 позовні вимоги залишено без задоволення.
Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що прямої вказівки на заповнення бланку підтвердження діяльності водія у період його непрацездатності не є обов`язком, а є правом перевізника. Отже, чинне в Україні нормативно-правове регулювання обліку робочого часу і часу відпочинку водіїв передбачає факультативність (необов`язковість) заповнення перевізником бланку підтвердження діяльності, що унеможливлює покарання перевізника за його відсутність. Зазначає, що відсутність у перевізника на момент перевірки роздруківки даних роботи та відпочинку водія з цифрового тахографа та бланку підтвердження діяльності не охоплюється положеннями ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за абз. 3 ч. 1 ст. 60 зазначеного Закону. Також посилається на неправильну кваліфікацію дій позивача.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2025 на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № 001803 від 30.05.2025 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області за адресою а/д М-22 Полтава-Олександрія км 53+100 с. Бутенки Полтавського р-ну було зупинено транспортний засіб марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом GENTRAIL, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належать на праві власності згідно свідоцтв про реєстрацію ОСОБА_1 , за кермом перебував водій ОСОБА_2 , для проведення перевірки додержання суб`єктами господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення вантажних перевезень, за результатами якої встановлено порушення перевізником ФОП ОСОБА_1 вимог законодавства про автомобільний транспорт, про що складено відповідний Акт проведення перевірки № ОАР047094 від 04.06.2025.
За змістом Акту проведення перевірки № ОАР047094 від 04.06.2025 посадовою особою виявлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: “ст. 34, 48 ЗУ “Про автомобільний транспорт”; під час здійснення перевезень небезпечних вантажів згідно ТТН № 203 від 04.06.2025 перевізник не забезпечив водія т/з ОСОБА_2 роздруківкою даних роботи та відпочинку водія з цифрового тахографа за 23.05.2025, 24.05.2025, 25.05.2025, 26.05.2025, з 00.00 год. до 05.45 год. та з 13.15 год. до 24.00 год. 27.05.2025, 28.05.2025, з 00.00 год. до 10.30 год. 29.05.2025, з 19.30 год. по 24.00 год. 30.05.2025, 31.05.2025, 01.06.2025, 02.06.2025, 03.06.2025 та з 00.00 год. по 04.30 год. 04.06.2025, а також безперервний час керування водієм т/з перевищує 4 год. 30 хв. за 30.05.2025, чим порушено вимоги Положення, затв. наказом МТЗУ № 340 від 07.06.2010, та Інструкції, затв. наказом МТЗУ № 385 від 24.06.2010, також за відсутність інформації про робочий час та час відпочинку водія згідно вище перерахованих годин та днів на момент проведення перевірки відсутній бланк підтвердження діяльності згідно ЄУТР”, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ – перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; абзацом 8 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ – порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водій транспортного засобу ( ОСОБА_2 ) зі змістом вказаного акту та виявлених порушень ознайомлений, копію отримав, що засвідчив власним підписом, надав пояснення: “Я, ОСОБА_2 , всі зазначені дні які я працював, зазначені в роздруківці, всі інші дні я відпочивав”.
Відповідачем 13.06.2025, на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 0601157997940 направлено повідомлення за вих. № 52756/36/24-25 від 13.06.2025 про призначення розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт на 01.07.2025 та необхідність з`явитися до Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області для участі у розгляді справи та надання пояснень/заперечень.
01.07.2025 Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області винесена постанова № 066289 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн. за допущене перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону № 2344-ІІІ. Вказана постанова разом із супровідним листом за вих. № 58464/36/24-25 від 02.07.2025 надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 0601157998092 на ту ж саму поштову адресу позивача та була отримана останнім 04.07.2025.
Вважаючи винесену постанову № 066289 від 01.07.2025 протиправною та такою що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення дотримані вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та доведене, що постанова Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області № 066289 від 01.07.2025 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн, прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).
Приписами ст. 2 Закону № 2344-Ш визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-Ш автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Згідно з ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Зі змісту цієї норми слідує, що вказаний у ній статті перелік документів не є вичерпним, тобто законодавцем передбачено можливість його доповнення іншими визначеними законодавством документами.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010р. № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340), яке розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» та встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Пунктом 1.2. Положення № 340 передбачено це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Вимоги Положення № 340 поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (пункт 1.3).
Відповідно до п. 6.1. Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Відповідно до п. 6.4. Положення № 340 у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності.
Пунктом 7.1 Положення № 340 передбачено, що органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Зі змісту цього нормативного акту слідує, що його норми поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами, та передбачають обладнання вантажних автомобілі з повною масою понад 3,5 тон діючими та повіреними тахографами і цим підзаконним актом законодавцем на автомобільних перевізників покладено обов`язок щодо обліку робочого часу водіїв шляхом ведення табеля обліку робочого часу водія на основі наданих водієм даних своєї роботи, які водій фіксує за допомогою тахографа або індивідуальної контрольної книжки водія (у випадку коли транспортний засіб необладнаний тахографом).
У свою чергу на водіїв покладено обов`язок зберігати записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення, зафіксовані тахогафом (тахокарта за поточну робочу зміну водія та 28 тахокарт з дня закінчення поточної робочої зміни водія), які він має пред`явити посадовим особам Укртрансбезпеки для перевірки.
У відповідності до пункту 1.1 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затверджену Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 її положення розроблені відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, ратифіковані державою Україна, а також відповідно до Законів України «Про автомобільний транспорт» та «Про дорожній рух».
Відповідно до п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема:
забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;
має при собі; протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;
у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Відповідно до п. 3.6 Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності чинної особистої картки водія для цифрового тахографа.
Отже, у водія транспортного засобу, обладнаного тахографом, на момент перевірки мають бути в наявності записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення, зафіксовані тахогафом (тахокарта за поточну робочу зміну водія та 28 тахокарт з дня закінчення поточної робочої зміни водія).
Також суд зазначає, що 07.09.2005 прийнято Закон України № 2819 «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних Засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР),укладеної 01 липня 1970 року в м. Женева».
З 20.12.2010 набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970 року, в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Шоста поправка має на меті приведення ЄУТР у відповідність із законодавством, введеним у дію у Європейському Союзі (Постанова ЄС № 561/2006 від 15.03.2006) в частині періодів керування та відпочинку професійних водіїв, з тим щоб забезпечити гармонізацію цих двох систем і правил та безпеку дорожнього руху.
Отже, під час перевірки водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний тиждень та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахограм, або бланк підтвердження діяльності.
Так, особа, що керує ТЗ, має відповідне посвідчення водія та виконує вантажні перевезення відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт», Положення № 385, а у випадку обладнання ТЗ тахографом ще й Інструкції № 385, повинна бути забезпечена перевізником усіма необхідними документами.
Згідно з положеннями ст. 34 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник повинен, зокрема:
виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
У випадку виявлення інспектором відсутності тахокарт за дні, у які перевезення не виконувались, перевізник може надати бланк підтвердження діяльності.
З матеріалів справи судом встановлено, що за змістом Акту проведення перевірки № ОАР047094 від 04.06.2025 посадовою особою виявлено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: «ст. 34, 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт»; під час здійснення перевезень небезпечних вантажів згідно ТТН № 203 від 04.06.2025 перевізник не забезпечив водія т/з ОСОБА_2 роздруківкою даних роботи та відпочинку водія з цифрового тахографа за 23.05.2025, 24.05.2025, 25.05.2025, 26.05.2025, з 00.00 год. до 05.45 год. та з 13.15 год. до 24.00 год. 27.05.2025, 28.05.2025, з 00.00 год. до 10.30 год. 29.05.2025, з 19.30 год. по 24.00 год. 30.05.2025, 31.05.2025, 01.06.2025, 02.06.2025, 03.06.2025 та з 00.00 год. по 04.30 год. 04.06.2025, а також безперервний час керування водієм т/з перевищує 4 год. 30 хв. за 30.05.2025, чим порушено вимоги Положення, затв. наказом МТЗУ № 340 від 07.06.2010, та Інструкції, затв. наказом МТЗУ № 385 від 24.06.2010, також за відсутність інформації про робочий час та час відпочинку водія згідно вище перерахованих годин та днів на момент проведення перевірки відсутній бланк підтвердження діяльності згідно ЄУТР», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ – перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; абзацом 8 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ – порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз змісту цього Акту свідчить про те, що контролюючим органом зафіксовані два окремих порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт: 1) перевезення вантажів за відсутності обов`язкових документів згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ; 2) порушення режиму праці та відпочинку водієм згідно абзацу 8 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ), кожне з яких відповідно до положень частини 4 статті 60 Закону № 2344-ІІІ є самостійною підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу.
При цьому, водій транспортного засобу (Лиходій О.В.) зі змістом вказаного акту та виявлених порушень ознайомлений, копію отримав, що засвідчив власним підписом, надав пояснення: «Я, ОСОБА_2 , всі зазначені дні які я працював, зазначені в роздруківці, всі інші дні я відпочивав».
Отже, під час перевірки було виявлено порушення вимог абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ і за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом було складено постанову № 066289 від 01.07.2025.
Підставою для притягнення позивача до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт та застосування адміністративно-господарського штрафу була відсутність на момент проведення перевірки обов`язкового при здійсненні перевезень документу – роздруківки на паперовому носії інформації з цифрового тахографа про режим праці та відпочинку водія за період: 23.05.2025; 24.05.2025; 25.05.2025; 26.05.2025; 27.05.2025 з 00.00 год. до 05.45 год. по UTC та з 13.15 год. до 24.00 год. по UTC; 28.05.2025; 29.05.2025 з 00.00 год. до 10.30 год. по UTC; 30.05.2025 з 19.30 год. до 24.00 год. по UTC; 31.05.2025; 01.06.2025; 02.06.2025; 03.06.2025; 04.06.2025 з 00.00 год. до 04.30 год. по UTC або бланку підтвердження діяльності водія за вказаний період, а інспектором під час проведення перевірки було виявлено відсутність в пам`яті тахографа (зафіксованих на особистій картці водія до цифрового тахографа) даних щодо роботи та відпочинку водія ОСОБА_2 за вказаний період.
При цьому, у водія транспортного засобу також був відсутній відповідний бланк підтвердження діяльності за вказаний період.
Колегія суддів зазначає, що роздруківка на паперовому носії інформації з цифрового тахографа про роботу та відпочинок водіїв є обов`язковим документом, передбаченим статтею 48 Закону № 2344-ІІІ, необхідним для виконання перевезень для усіх перевізників (резидентів та нерезидентів) та видів перевезень (пасажирських, вантажних), які використовують у своїх транспортних засобах цифровий тахограф.
Роздруківка даних роботи тахографа – це роздруківка з особистої картки водія, яка використовувалась в цифровому тахографі, на паперовому носії, яка містить інформацію про режим роботи та відпочинку цього водія транспортного засобу.
Отже, у водія транспортного засобу, обладнаного цифровим тахографом, на момент перевірки має бути в наявності чинна особиста картка водія, він повинен використовувати її у відповідному слоті цифрового тахографа кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом та надавати уповноваженим посадовим особам роздруківку даних роботи тахографа, водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Відповідно до офіційного посібника з експлуатації цифрового тахографа DTCO 1381 (саме такий тахограф встановлено на транспортному засобі Позивача – VDO Continental Automotive GmbH 1381.2070000053 згідно роздруківки), виданого виробником Continental Automotive GmbH (раніше відомий як Siemens VDO), згідно з розпорядженнями, режими, які не можуть бути зареєстровані, мають бути додатково внесені за допомогою ручного введення. Після кожного вставлення картки водія пристрій автоматично покаже дату та час останнього вилучення карти водія з тахографа та запропонує здійснити ручний ввід. Після цього можливі наступні сценарії введення: - доповнення режиму відпочинку; - доповнення робочої зміни; - продовження, завершення робочої зміни та/або попереднє встановлення режимів робочої зміни.
Водій, вставляючи особисту картку в тахограф, у разі необхідності доповнення в ручному режимі даних щодо режимів роботи, вводить необхідні дані шляхом натискання відповідних кнопок тахографа та введена інформація фіксується на картці водія та залишається в пам`яті тахографа (арк. 28-31, 38 посібника з експлуатації тахографа щодо введення даних в ручному режимі та арк. 86-88 щодо огляду піктограм).
Разом з тим, враховуючи, що під час проведення рейдової перевірки належного позивачу транспортного засобу було встановлено відсутність зафіксованих на особистій картці водія ОСОБА_2 даних щодо роботи та відпочинку за період 23.05.2025; 24.05.2025; 25.05.2025; 26.05.2025; 27.05.2025 з 00.00 год. до 05.45 год. по UTC та з 13.15 год. до 24.00 год. по UTC; 28.05.2025; 29.05.2025 з 00.00 год. до 10.30 год. по UTC; 30.05.2025 з 19.30 год. до 24.00 год. по UTC; 31.05.2025; 01.06.2025; 02.06.2025; 03.06.2025; 04.06.2025 з 00.00 год. до 04.30 год. по UTC (інформація на рівні піктограми «?»), зазначене свідчить про те, що з 00.00 год. по UTC 23.05.2025 до 05.45 год. по UTC 27.05.2025 картка водія ОСОБА_2 була відсутня в слоті цифрового тахографа та інформація щодо роботи та відпочинку водія на ній не фіксувалася. Водій, вставивши карту в тахограф о 05.45 год. по UTC 27.05.2025, перед початком виконання робіт з безпосереднього керування транспортним засобом не здійснював ручний ввід даних в тахограф та не доповнював інформацію щодо роботи та відпочинку (у тому числі, щодо виконання іншої роботи, не пов`язаної з керуванням транспортним засобом, чи перебування на відпочинку) за попередній період, коли картка водія була вилучена з тахографа.
Аналогічно, вилучивши картку водія з тахографа о 13.15 год. по UTC 27.05.2025 та повторно вставивши її в слот тахографа лише о 10.30 год. по UTC 29.05.2025, водій також не здійснив ручний ввід даних щодо роботи та відпочинку за попередній період з моменту останнього вилучення картки та так само, вилучивши карту з тахографа о 19.30 год. по UTC 30.05.2025 та повторно вставивши її в слот тахографа лише о 04.30 год. по UTC 04.06.2025, доповнення режимів праці та відпочинку в ручному режимі також не здійснювалося.
Колегія суддів зазначає, що водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки (тахокарти) за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто всього 29, або роздруківку на паперовому носії інформації про режим роботи та відпочинку з цифрового тахографа за відповідний період часу, а в разі відсутності тахокарт чи відсутності відомостей про фіксацію робочого часу та часу відпочинку на особистій картці водія до цифрового тахографа – оригінал Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Бланк підтвердження діяльності є документом, що оформлюється перевізником у разі, коли водій знаходився у відпустці у зв`язку з хворобою або в щорічній відпустці, мав вихідні дні, здійснював роботу, не пов`язану із вантажними перевезеннями, або якщо він керував транспортним засобом, який не підпадає під дію положень ЄУТР, із зазначенням періоду та даних водія.
Наведене свідчить про те, що факт нездійснення водієм перевезень може бути підтверджений лише Бланком підтвердження діяльності.
В свою чергу, позивач не надав бланк підтвердження діяльності, який би вказував на те, що в окремі дні водій не здійснював перевезення пасажирів та/або вантажів.
Що стосується посилання позивача на відомості табелю обліку використання робочого часу за травень та червень 2025 та витяги з відомості обліку робочого часу та відпочинку водія по працівнику ОСОБА_2 як докази графіку праці та відпочинку водія, суд зазначає, що ці документи були відсутні на момент проведення рейдової перевірки та не надавалися під час розгляду справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт в територіальному органі Укртрансбезпеки, а були надані лише до суду першої інстанції разом з відповіддю на відзив на позовну заяву.
В свою чергу, приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини свідчить про те, що виявлення факту порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт та встановлення наявності підстав для притягнення до відповідальності здійснюється саме під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) на основі пред`явлених водієм транспортного засобу документів, тобто формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія, саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, щодо перевізника.
Що стосується посилання позивача на норми абз. 8 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ колегія суддів зазначає, що цією нормою передбачена відповідальність автомобільних перевізників за порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів, що включає в себе, зокрема, недотримання визначених законом періодів керування транспортним засобом та тривалості належних перерв.
В свою чергу, в межах цих правовідносин, порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт пов`язується з відсутністю на момент проведення рейдової перевірки обов`язкових документів на тахограф (роздруківки даних на паперовому носії інформації з цифрового тахографа щодо роботи та відпочинку водія за визначений в акті період часу) як обов`язковий контрольний пристрій для обліку робочого часу та часу відпочинку водія транспортного засобу, що, в свою чергу, унеможливлює здійснення належного контролю за дотриманням таким водієм встановлених режимів праці та відпочинку, у тому числі, в частині дотримання тривалості встановлених періодів керування транспортним засобом та тривалості належних перерв.
Відповідно, відсутність такого обов`язкового документа як роздруківка даних на паперовому носії інформації з цифрового тахографа щодо роботи та відпочинку водія становить склад порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена саме абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ як за відсутність документа, а не абз. 8 ч. 1 цієї статті, як за порушення режимів праці та відпочинку водіями.
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова від 01.07.2025 № 066289, винесена Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області, про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн. за порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, винесена відповідно до чинного законодавства уповноваженим державним органом, в рамках повноважень, визначених Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), та щодо належного суб`єкта за наявності встановленого факту порушення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 по справі № 440/9684/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.В. Катунов   І.М. Ральченко