ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року   Справа № 924/1165/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Тимошенко О.М. 

секретар судового засідання Соколовська О.В. 

за участю представників:
прокурора – Рункевич Ірина Вікторівна 
позивач – не з`явився
відповідача 1 – не з`явився
відповідача 2 (скаржника) – Несторук Олександр Степанович
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі №924/1165/24
за позовом заступника керівника окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Хмельницької міської ради
до: 1) Хмельницького комунального підприємства "Міськсвітло" Хмельницької міської ради,
2) товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут"
про визнання недійсними додаткових угод, укладених до договору від 12.01.2021 та стягнення коштів в сумі 250 129,46 грн

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі №924/1165/24 позов задоволений.
Визнано недійсними додаткові угоди №7 від 11.10.2021, №8 від 09.11.2021, №10 від 08.12.2021 до договору №22100251/1101-3 від 12.01.2021, укладеного між Хмельницьким комунальним підприємством ''Міськсвітло'' та Товариством з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут''.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' на користь Хмельницької міської ради грошові кошти у розмірі 250 129,46 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' на користь Хмельницької обласної прокуратури 6417,97 грн - витрат по оплаті судового збору.
Стягнуто з Хмельницького комунального підприємства ''Міськсвітло'' Хмельницької міської ради на користь Хмельницької обласної прокуратури 6417,97 грн - витрат по оплаті судового збору.
Місцевий господарський суд виснував, що звернення заступника керівника окружної прокуратури міста Хмельницького до суду з позовом, у даному випадку, є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави.
Суд першої інстанції повважав, що додаткові угоди №7 від 11.10.2021, №8 від 09.11.2021, №10 від 08.12.2021 до договору від 12.01.2021, суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі", тому підлягають визнанню недійсними. Крім того, суд виснував, що вимога про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' грошових коштів у розмірі 250129,46 грн є обґрунтованою. Також місцевий господарський суд звернув увагу, що у період дії в Україні воєнного стану, строк позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану, а тому окружною прокуратурою міста Хмельницького не пропущено строк позовної давності.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" звернулося до суду із апеляційною скаргою через систему Електронний суд, в якій просить скасувати рішення у справі №924/1165/24 Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- у листі Міністерства економіки України від 24.11.2020 №304-04/69987-06 "Щодо укладення, виконання, зміни та розірвання договору про закупівлю" (щодо застосування п.2 ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі" в редакції Закону №114-ІХ) позиція останнього зводиться до того, що у разі збільшення ціни має зменшуватися кількість товару; розрахунок відсотків зміни ціни і кількості здійснюється у додатковій угоді від ціни підписаного договору, а у наступних додаткових угодах за потреби - від останньої зміни ціни та кількості; 
- на момент підписання Додаткових угод №7 від 11.10.2021, №8 від 09.11.2021, №10 від 08.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу №22100251/1101-3 від 12.01.2021, сторони, керувались пунктом 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та підпунктом 14.1. пункту 14 Договору, також роз`ясненнями Мінекономіки;
- нова модель оптового ринку електроенергії запрацювала з липня 2019 року і з того часу відбувалися наступні коливання на ринку: з 01.07.2019 до 31.12.2019 ціна знизилася на 26%; у 2020 році ціна виросла на 10%, а вже у 2021 році ріст ціни досяг 216%, що аж ніяк не можна було передбачити при укладенні договорів зі споживачами;
- відповідач 2 надавав довідки торгово-промислової палати, зі змісту яких можна відстежити динаміку цін та встановити її рух у бік збільшення, оскільки зазначені зміни ціни встановлені за місяць, що відповідає п. 5.5 Договору. З огляду на те, що коливання ціни підтверджено ціновою довідкою Хмельницької торгово-промислової палати то докази на підтвердження коливання ціни є належними та допустимими в розумінні господарського процесуального законодавства.
19.05.2025 на адресу суду надійшли матеріали справи №924/1165/24.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі №924/1165/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на "10" червня 2025 р. об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3. Запропоновано учасникам справи у строк до 05.06.2025 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.
28.05.2025 від заступника керівника окружної прокуратури міста Хмельницького надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі №924/1165/24 - без змін.
10.06.2025 на адресу суду через систему Електронний суд від Товариства з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якій заявник просить зупинити провадження у справі №924/1165/24 відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.06.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' про зупинення провадження у справі задоволено. Провадження у справі №924/1165/24 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюднення повного тексту постанови. Зобов`язано сторін повідомити Північно-західний апеляційний господарський суд про усунення обставин, що спричинили зупинення провадження у справі.
Розпорядженням керівника апарату суду від 05.01.2026 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади судді Північно-західного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №924/1165/24.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2026 у справі №924/1165/24 визначено склад колегії суддів: Павлюк І.Ю. - головуючий суддя, суддя Розізнана І.В., суддя Тимошенко О.М.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.01.2026 прийнято справу №924/1165/24 до провадження у складі колегії суддів: Павлюк І.Ю. - головуючий суддя, суддя Розізнана І.В., суддя Тимошенко О.М. Поновлено апеляційне провадження у справі №924/1165/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на "27" січня 2026 р. об 12:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3.
В судовому засіданні у режимі відеоконференції представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги.
Прокурор заперечила доводи апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про місце, час і дату судового засідання повідомлялися належним чином. 
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що Хмельницьким комунальним підприємством ''Міськсвітло'' на веб-порталі уповноваженого органу 30.11.2020 опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів UA-2020-11-30-000672-b із закупівлі електричної енергії за кодом ДК 021:2015-09310000-5-Електрична енергія" (код ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія).
Згідно реєстру отриманих тендерних пропозицій UA-2020-11-30-000672-b участь у відкритих торгах взяли двоє учасників.
Згідно протоколу засідання тендерного комітету від 28.12.2020 товариство з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' визнано переможцем закупівлі з остаточною пропозицією 2 894 461,37 грн з ПДВ.
12.01.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'', як постачальником, та Хмельницьким комунальним підприємством ''Міськсвітло'', як споживачем, укладено договір №22100251/1101-3, за яким (п. 2.1) постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Початком постачання електричної енергії споживачу згідно заяви-приєднання, яка є додатком до договору, є 01.01.2021.
Як передбачено п. 5.1 договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Загальна сума цього договору (п. 5.2) складає 2894461,37 грн з ПДВ згідно із специфікацією (додаток №1) та додатком №2 "Комерційна пропозиція".
Згідно з п. 14.1 договору сторони домовились, що істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, поміж іншого, стосовно зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника, що оформлюється додатковою угодою; зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. У разі коливання ціни товару на ринку в межах до 10% від ціни на одиницю товару постачальник письмово повідомляє про такі зміни замовника. Такі зміни підтверджуються оригіналом або завіреною копією довідки управління статистики України та/або оригіналом або завіреною копією довідки торгово-промислової палати України (або підпорядкованими їм органами), або іншими документами спеціально уповноважених державних органів, що підтвердять коливання (зміни) цін на ринку товару, що є предметом закупівлі за договором. Вищезазначені документи мають обов`язково містити інформацію про середньоринкову ціну за одиницю товару на день подання тендерної пропозиції постачальником та інформацію про середньоринкову ціну за одиницю товару на день письмового звернення постачальника. На підставі отриманих документів сторони укладають додаткову угоду до договору щодо зміни ціни за одиницю товару.
Згідно з п. 14.2, умови цього договору можуть бути змінені за згодою сторін у порядку, визначеному законодавством України, шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.5 договору).
Згідно з п. 5.7 договору, оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.
Умови даного договору поширюють дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2021 і діє до 31.12.2021, а в частині грошових розрахунків до повного виконання зобов`язань (п. 13.1. договору).
У додатку №1 до договору "Специфікація" та додатку №2 до договору "Комерційна пропозиція" сторони погодили, зокрема, ціну товару, яка на момент укладення договору складає за 1 кВт/год 2,00399914 грн з ПДВ; загальна сума складає 2894461,37 грн з ПДВ при обсязі 1444342,62 кВт/год.
Ціна за одиницю товару сторонами збільшена згідно додаткової угоди №6 від 07.09.2021 з 2,003999 грн до 2,20420 грн/кВт/год. з ПДВ.
У подальшому, сторонами укладено ще три додаткові угоди, якими збільшено ціну за одиницю вартості товару, а саме:
- додатковою угодою №7 від 11.10.2021 вирішено з 01.09.2021 збільшити ціну електричної енергії за 1 кВт*год. до 2,36444 грн та зменшено обсяги постачання товару до 877282,33 кВт*год.;
- додатковою угодою №8 від 09.11.2021 вирішено з 01.10.2021 збільшити ціну електричної енергії за 1 кВт*год. до 2,60065 грн та зменшено обсяги постачання товару до 471639 кВт*год.;
- додатковою угодою №10 від 08.12.2021 вирішено з 01.11.2021 збільшити ціну електричної енергії за 1 кВт*год. до 2,86045 грн та зменшено обсяги постачання товару до 12318 кВт*год.
На підтвердження обґрунтованості коливання ціни на електричну енергію, що зумовило її збільшення за договором, відповідачем надано інформаційні довідки Хмельницької торгово-промислової палати №22-05/856 від 31.08.2021, №22-05/969 від 27.09.2021, №22-05/1089 від 25.10.2021, №22-05/1204 від 23.11.2021.
Згідно рахунків-фактур, виставлених товариством з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'', за період вересень 2021 року - листопад 2021 року Хмельницьке комунальне підприємство ''Міськсвітло'' отримало електричну енергію в обсязі 827580 кВт/год та загальною вартістю 2074281,30 грн, а саме:
- за вересень 2021 року 343623 кВт/год. вартістю 812477,34 грн (рахунок від 13.10.2021),
- за жовтень 2021 року 471639 кВт/год. вартістю 1226568,91 грн (рахунок від 10.11.2021),
- за листопад 2021 року 12318 кВт/год. вартістю 35235,05 грн (рахунок від 10.12.2021).
Згідно платіжних доручень Хмельницьке комунальне підприємство ''Міськсвітло'' сплатило товариству з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' за електричну енергію за період вересень 2021 року - листопад 2021 року 2074281,30 грн, про що свідчать платіжні доручення №489 від 21.10.2021 на суму 812477,34 грн, №519 від 16.11.2021 на суму 1226568,91 грн, №562 від 21.12.2021р. на суму 35235,05 грн.
В матеріалах справи наявний висновок про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-11-30-000672-b, який проводився з 21.01.2021 по 09.02.2021, та в якому зроблено висновок про наявність виявлених порушень.
Окружна прокуратура міста Хмельницького надіслала Управлінню Західного офісу Державної аудиторської служби в Хмельницькій області листа №55-3159-24 від 24.09.2024 про надання інформації щодо вжиття заходів фінансового контролю закупівлі з приводу збільшення ціни на електричну енергію в договорі.
У відповідь Управління Західного офісу Державної аудиторської служби в Хмельницькій області листом №132217-17/2541-2024 від 18.10.2024 повідомило, що правові підстави для здійснення моніторингу зазначеної у листі процедури закупівлі відсутні, а інформацію в межах компетенції буде враховано в разі проведенння заходів державного фінансового контролю, які передбачені ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993р.
Окружна прокуратура міста Хмельницького надіслала листа Хмельницькій міській раді (№55-3159-24 від 22.10.2024) та Хмельницькому комунальному підприємству ''Міськсвітло'' (№55-3159-24 від 24.09.2024), згідно якого повідомила про результати вивчення укладеного тендерного договору №22100251/1101-3 від 12.01.2021 та додаткових угод про підняття ціни за одиницю товару і встановила, що під час виконання договору допущено надмірну сплату грошових коштів. Просила надати відповідь про вжиття заходів, зокрема, щодо звернення з позовом про визнання недійсними додаткових угод №7, 8, 10 до договору та стягнення надміру сплачених коштів.
Хмельницьке комунальне підприємство ''Міськсвітло'' надало Окружній прокуратурі міста Хмельницького відповідь від 14.10.2024 №428, згідно якої повідомило, що під час підписання додаткових угод про збільшення ціни сторонами було повністю дотримано порядку, передбаченого в договорі, і зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є цілком та повністю правомірною. Тому, заходи щодо звернення до суду не вживалися і вживатись не будуть.
Хмельницька міська рада повідомила листом №4990-02-24-24 від 29.10.2024 що факти, зазначені Хмельницькою окружною прокуратурою стали відомі міській раді безпосередньо з листа, тому заходи судового захисту не вживались. У Хмельницької міської ради відсутні належні докази для звернення до суду з позовом, натомість у прокуратури наявний достатній обсяг доказів для подальшого вжиття заходів.
Окружна прокуратура міста Хмельницького повідомила Хмельницьку міську раду (№55-3159-24 від 05.11.2024) про намір здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави шляхом пред`явлення позову про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення безпідставно набутих коштів.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді встановлені у Законі України "Про прокуратуру", частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до абзаців першого - третього частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 05 березня 2020 року у справі №9901/511/19, від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20, від 21 червня 2023 року у справі № 905/1907/21).
Частини третя та четверта Закону України "Про прокуратуру" серед іншого встановлюють умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Встановлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18). За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Тобто визначений частиною четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору, і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц).
Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду України у справі №912/2385/18 від 26.05.2020.
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі" (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №924/524/24).
Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі №927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №923/449/18, від 25 лютого 2021 року у справі №912/9/20, від 25 червня 2024 року у справі №918/760/23, від 01 жовтня 2024 року у справі №918/778/23, від 20 лютого 2025 року у справі №910/16372/21).
Сільські, селищні, міські ради відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності, зокрема, коштів місцевого бюджету.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Відповідно до Статуту Хмельницького комунального підприємства "Міськсвітло" (у редакції, чинній на час укладення додаткових угод 2021 року) - засновником підприємства та власником його майна є територіальна громада м. Хмельницького (п. 2); виконавчий комітет ради є органом, який виконує функції органу управління господарською діяльністю підприємства (п. 3); майно підприємства перебуває у комунальній власності (п. 3.1). У своїй діяльності підприємство підконтрольне власнику (п. 3.3). Предметом господарської діяльності підприємства є утримання мереж зовнішнього освітлення, поточний та капітальний ремонт об`єктів зовнішнього освітлення, підприємств та організацій; будівництво та монтаж інженерних і транспортних мереж, інше (п.2.2.). Джерелами формування майна підприємства, зокрема, є грошові та матеріальні внески власника, капітальні вкладення, дотації і компенсації з бюджетів (п. 3.5). Джерелом фінансування закупівлі визначено, зокрема, кошти місцевого бюджету.
Отже, Хмельницька міська рада є органом, уповноваженим державою на здійснення функцій по управлінню Хмельницьким комунальним підприємством ''Міськсвітло'' і забезпечує фінансування вказаного підприємства. Відносини між Хмельницькою міською радою та Хмельницьким комунальним підприємством ''Міськсвітло'' будуються на підконтрольності і підпорядкованості. Тобто, наслідком порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" в спірних правовідносинах є нераціональне використання коштів підприємством, підпорядкованим і підзвітним саме Хмельницькій міській раді.
Окружна прокуратура міста Хмельницького звернулася до Хмельницької міської ради (№55-3159-24 від 22.10.2024) та Хмельницького комунального підприємства ''Міськсвітло'' (№55-3159-24 від 24.09.2024), повідомивши про результати вивчення укладеного тендерного договору №22100251/1101-3 від 12.01.2021 та додаткових угод про підняття ціни за одиницю товару, згідно яких виявлено надмірну сплату грошових коштів. Просила надати відповідь про вжиття заходів, зокрема, щодо звернення з позовом про визнання недійсними додаткових угод №7, 8, 10 до договору недійсними та стягнення надміру сплачених коштів.
Хмельницька міська рада повідомила листом №4990-02-24-24 від 29.10.2024, що факти, зазначені Хмельницькою окружною прокуратурою стали відомі міській раді безпосередньо з листа, тому заходи судового захисту не вживались. У Хмельницької міської ради відсутні належні докази для звернення до суду з позовом, натомість у прокуратури наявний достатній обсяг доказів для подальшого вжиття заходів.
Враховуючи викладене, окружна прокуратура міста Хмельницького повідомила Хмельницьку міську раду (№55-3159-24 від 05.11.2024) про намір здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави шляхом пред`явлення позову про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення безпідставно набутих коштів.
Оскільки Хмельницька міська рада самостійно не звернулася до суду, про що повідомила прокуратуру, суд доходить висновку щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі органу, уповноваженого державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах Хмельницької міської ради.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що прокурор у цій справі підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави в суді та цілком правильно визначив Хмельницьку міську раду позивачем за пред`явленим ним до суду позовом.
Щодо суд позовних вимог колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.
Згідно ст. 6, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 204 ЦК України встановлено загальне правило, за яким правомірність правочину презюмується.
Згідно статей 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Конституції та законам України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, а також моральним засадам суспільства. До того ж, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.
Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтею 208 ГК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі", відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю визначається як господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", частиною першою якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною четвертою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що ціна за одиницю товару не повинна відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі..
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (частина п`ята статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Як вбачається з матеріалів справи, за результатами проведення процедури закупівлі на підставі умов тендерної документації та комерційної пропозиції між товариством з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'', як постачальником, та Хмельницьким комунальним підприємством ''Міськсвітло'', як споживачем, укладено договір №22100251/1101-3 від 12.01.2021, за яким (п. 2.1) постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії.
У пункті 5.2 договору, додатку №1 до договору "Специфікація" та додатку №2 до договору "Комерційна пропозиція" сторони погодили, зокрема, ціну товару, яка на момент укладення договору складала за 1 кВт/год 2,00399914 грн. з ПДВ, при обсязі 1444342,62 кВт/год. У додатковій угоді №6 від 07.09.2021р. сторони змінили ціну з 2,003999 грн. до 2,20420 грн/кВт/год. з ПДВ.
Правова норма щодо обмеження можливості у підвищенні ціни на електроенергію як товар на 10% відображена у п. 14.1 договору від 12.01.2021.
У подальшому, сторонами укладено ще три додаткові угоди, якими збільшено ціну за одиницю вартості товару.
Суд звертає увагу, що 24.01.2024 Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі №922/2321/22, в якій вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції Закону №114-ІХ) збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
У пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2024 у справі №922/433/22, від 01.10.2024 у справі №918/779/23, від 06.02.2025 у справі №910/5182/24, від 18.02.2025 у справі №925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю.
У постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.
Так, у пунктах 205-207 постанови у справі №920/19/24 від 21.11.2025 Великою Палатою Верховного Суду зроблено наступні висновки щодо застосування норм матеріального права (пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"):
- зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
- зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", внесені Законом №1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
- виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
Судом встановлено, що додаткові угоди №7 від 11.10.2021, №8 від 09.11.2021, №10 від 08.12.2021 до договору №22100251/1101-3 від 12.01.2021, якими було змінено ціну електричної енергії в бік збільшення.
Загальне збільшення ціни за одиницю електричної енергії склало з 2,00399 грн до 2,86045 грн, що становить більше 10% від початкової ціни товару, визначеної сторонами при укладенні договору.
На підтвердження обґрунтованості коливання ціни на електричну енергію, що зумовило її збільшення за договором, відповідачем надано інформаційні довідки Хмельницької торгово-промислової палати №22-05/856 від 31.08.2021, №22-05/969 від 27.09.2021, №22-05/1089 від 25.10.2021, №22-05/1204 від 23.11.2021.
Колегія суддів враховує, що кожна зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема ціни за одиницю товару, повинна мати самостійне, належне та документально підтверджене обґрунтування. Документи, якими обґрунтовується зміна ціни, повинні містити підтвердження фактичного коливання ринкової ціни товару, динаміку такого коливання, джерела інформації та їх співвідношення з попередніми періодами.
Сам по собі факт існування змін ціни електричної енергії на ринку не є безумовною підставою для зміни ціни товару, що є предметом договору про закупівлю, укладеного за результатами публічних торгів.
Звертаючись до замовника з пропозиціями щодо підвищення ціни, постачальник зобов`язаний обґрунтувати, чому саме відповідні ринкові зміни унеможливлюють виконання договору за ціною, запропонованою під час тендеру, а також довести, що таке підвищення було непрогнозованим, тобто таким, яке не могло бути передбачене та враховане при формуванні тендерної пропозиції.
Під коливанням ціни слід розуміти зміну ціни товару на ринку за певний період часу, як у бік збільшення, так і у бік зменшення, причому таке коливання повинно відбуватися саме у період з моменту укладення договору або останньої зміни ціни і до внесення чергових змін.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму / вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 916/747/24).
Під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку статті 86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 926/3244/22).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2025 року у справі №920/19/24.
Судом враховано, що при укладанні додаткових угод №7 від 11.10.2021, №8 від 09.11.2021, №10 від 08.12.2021 до договору №22100251/1101-3 від 12.01.2021, порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме перевищено встановлений законодавством максимальний ліміт у 10% у підвищенні ціни на електроенергію як товар у договорі, за відсутності належного обґрунтування коливання ціни у відповідний період.
У той час, як можливість зміни ціни договору внаслідок дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18).
Натомість, метою прийняття Закону України "Про публічні закупівлі" було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, у тому числі протидії "ціновому демпінгу", коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України та ч. 1 ст. 236 ЦК України визнання недійсною будь-якої додаткової угоди тягне за собою визнання недійсними всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, тому є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна по послідуючій угоді фактично перевищуватиме ціну за одиницю товару більше, ніж на 10%, визначених у статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у порівнянні із основним договором.
Таким чином, є безпідставними доводи відповідачів з приводу внесення змін до договору за взаємною згодою сторін, обґрунтованості збільшення ціни за одиницю товару, проходження перевірки на відповідність чинному законодавству не спростовують вищенаведеного.
Враховуючи, що при укладенні спірних додаткових угод перевищено встановлений законодавством максимальний ліміт у 10% у підвищенні ціни на електроенергію як товар у договорі, за відсутності належного обґрунтування коливання ціни у відповідний період, суд виснує, що додаткові угоди №7 від 11.10.2021, №8 від 09.11.2021, №10 від 08.12.2021 до договору від 12.01.2021, суперечать наведеним вище нормам Цивільного кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі", тому підлягають визнанню недійсними.
Таким чином, підлягають до задоволення вимоги про визнання недійсними додаткових угод №7 від 11.10.2021, №8 від 09.11.2021, №10 від 08.12.2021 до договору №22100251/1101-3 від 12.01.2021, укладеного між Хмельницьким комунальним підприємством ''Міськсвітло'' та товариством з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут''.
Щодо стягнення 250 129,46 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Суд враховує, що додаткові угоди №7 від 11.10.2021, №8 від 09.11.2021, №10 від 08.12.2021 до договору №22100251/1101-3 від 12.01.2021, укладеного між Хмельницьким комунальним підприємством ''Міськсвітло'' та товариством з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'', є недійсними та не породжують правових наслідків,.
Отже, правовідносини між сторонами договору щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором від 12.01.2021, регулюються додатковою угодою №6 від 07.09.2021, за якою ціна за одиницю електричної енергії складає 2,20420 грн/кВт/год. з ПДВ.
Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'', за період дії спірних додаткових угод поставило, Хмельницькому комунальному підприємству ''Міськсвітло'' 827580 кВт/год електричної енергії.
За вказаний обсяг спожитої електричної енергії Хмельницьке комунальне підприємство ''Міськсвітло'' сплатило 2074281,30 грн з ПДВ (з урахуванням цін у додаткових угодах).
Натомість, вартість поставленої електричної енергії в обсязі 827580 кВт/год має становити 1824151,84 грн (827580 кВт*2,20420 грн).
Таким чином, різниця між сумою фактично сплачених коштів (за цінами, які встановлювались додатковими угодами) та сумою, що підлягає сплаті з урахуванням ціни, погодженої додатковою угодою №6 від 07.09.2021, становить 250129,46 грн, що була безпідставно одержана, підстава її набуття відпала, а тому відповідач товариство з обмеженою відповідальністю ''Хмельницькенергозбут'' зобов`язаний її повернути, що відповідає приписам статтей 216, 1212 ЦК України.
Перевіривши вказаний розрахунок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість розрахунку прокурора, у зв`язку з чим заявлена прокурором сума у розмірі 250129,46 грн підлягає стягненню в повному обсязі.
Щодо посилань апелянта на лист Мінекономіки від 24 листопада 2020 року №3304-04/69987-06 "Щодо укладення, виконання, зміни та розірвання договору про закупівлю", колегія суддів зазначає таке.
Суд звертає увагу, що позиція Міністерства економіки України, викладена в листах, не є нормативно-правовим актом і тому не створювала та не створює для осіб жодних прав чи обов`язків щодо дотримання визначеної у них інформації (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).
За приписами статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права й обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення в порядку, встановленому законом, з чого випливає, що у випадках, коли цей порядок був додержаний, діє презумпція знання закону всіма громадянами.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Ураховуючи наведене, надання Міністерством економіки України листів або роз`яснень, які суперечать висновку щодо застосування норм права, викладеному у постановах Верховного Суду, а у цьому випадку викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, прямо порушує наведені вище правові приписи та жодним чином не може вплинути на правильність застосування норм Закону України "Про публічні закупівлі" (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 922/2497/23).
Крім того, у суді першої інстанції відповідач заявив про пропуск строку позовної давності.
Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду України від 07.11.2018 у справі №372/1036/15-ц викладено висновок про те, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України ''Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану'' від 15.03.2022).
Указом Президента України ''Про введення воєнного стану в Україні'' від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст. 106 Конституції України, Закону України ''Про правовий режим воєнного стану'' в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому, дію воєнного стану було неодноразово продовжено, який триває і на даний час.
Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що у період дії в Україні воєнного стану, строк позовної давності продовжується на строк дії воєнного стану. Тому, окружною прокуратурою міста Хмельницького не пропущено строк позовної давності.
Беручи до уваги викладене у сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі №924/1165/24 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" - без задоволення.
Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хмельницькенергозбут" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі №924/1165/24 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.04.2025 у справі №924/1165/24 - без змін.
2. Справу №924/1165/24 повернути до Господарського суду Хмельницької області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "30" січня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Розізнана І.В. 

Суддя   Тимошенко О.М.