Номер провадження: 22-ц/813/407/26 
Справа № 505/1379/24
Головуючий у першій інстанції Івінський О.О.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» на рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2025 року, постановленого під головуванням судді Івінського О.О., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в:
08.04.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (в подальшому за текстом ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 46941,24 грн. та вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.04.2018 року між АТ «Альфа банк» та ОСОБА_1 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, ліміт у розмірі 200 000,00 грн. Процентна ставка 26% річних. Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, а відповідач в свою чергу не виконав умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.12.2021 року становить 46 941,24 грн.
20.12.2021 року між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 04.04.2018 року, укладеним між АТ «Альфа банк» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 11.10.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 46 941,24 грн., яку позивач в судовому порядку просить суд стягнути на свою користь з відповідача, а також стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Подільського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2025 року у задоволені позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем виписки по рахунку є доказами видачі кредиту та доказами наявності заборгованості у відповідності до вимог Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75, а також вимог ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При цьому, апеляційна скарга міститься посилання на аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду, а саме в постанові від 22.04.2024 року у справі № 559/1622/19, постанові від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14 тощо. З огляду на викладене, скаржником стверджується, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, наданим позивачем доказам, зокрема виписці по рахунку.
Своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України відповідач не скористався, відзив на адресу суду не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
За положеннями ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 1 січня 2024 року це 90 840 грн., відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028 грн. (3028 грн. х 30 = 90 840 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи.
Відповідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 46941,24 грн., що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дійшов висновку, що зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, може розглядатися в порядку спрощеного провадження та не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішеннявідповідно до ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволені заявлених ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що надана позивачем виписка по рахунку не підписана уповноваженим представником, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та підстав стягнення заборгованості. Надана на підтвердження наявності заборгованості виписка по рахунку за період з 04.04.2018 року по 05.02.2024 року за кредитним договором № 630885752 від 04.04.2018 року, де вказана загальна сума заборгованості 46 941,24 грн. не підтверджує вищезазначеного, оскільки у вказаній виписці по рахунку зазначений рахунок, який не відповідає рахунку, вказаному у оферті від 04.04.2018 року та жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписці, належить саме відповідачу, не зазначено ні у позовній заяві, ні у доданих до позовної заяви доказах. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується, за наступних підстав.
Судом встановлено, що 04.04.2018 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
04.04.2018 року банком акцептовано пропозицію клієнта (оферту), шляхом підписання представником АТ «Альфа банк» акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 
Також 04.04.2018 року ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту.
20.12.2021 року між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 4, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Визначено суму фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення прав вимоги, зокрема по Додатку № 1-1 до Договору.
20.12.2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплачено на рахунок АТ «Альфа банк» 12 878 944,00 грн., плата за право вимоги згідно договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що 26.03.2018 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк». Вказана анкета-заяву в свою чергу містить детальну інформацію про клієнта ОСОБА_1 , а саме щодо дати народження, номеру і серії паспорту, індивідуальний податковий номер, адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи та середній дохід, а також зазначення номеру відкритого на підставі даної анкети-заяви рахунку – НОМЕР_1 . 
При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками провадження, 04.04.2018 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Пунктом 3 даної оферти визначено, що ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,0 грн. Процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою встановлено у розмірі 26% річних, тип процентної ставки – фіксований. 
Обов`язковий мінімальний платіж згідно п. 4 встановлено у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією але не менше 50 грн.
04.04.2018 року банком акцептовано пропозицію клієнта (оферту), шляхом підписання представником АТ «Альфа банк» акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, що вбачається з відмітки на вказаній оферті. Тобто, з викладеного вбачається обумовлення сторонами всіх істотних умов кредитування, а саме щодо встановленого ліміту кредитної лінії та розміру процентної ставки за користування наданими кредитними коштами.
Разом з тим, в п. 4 даної оферти зазначено відомості щодо номера карткового рахунку, з якого щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснюватиметься договірне списання грошових коштів, а саме – 26259006277577, тобто номер відкритого рахунку, який відповідає зазначеному в анкеті-заяві.
В наданій позивачем виписці по рахунку ОСОБА_1 , з якої в свою чергу вбачається здійснення користуванням останнім наданими йому кредитними коштами та періодичне внесення грошових коштів, спрямованих на погашення виниклої заборгованості, окрім наведеного містяться відомості й щодо номеру рахунку за яким проводяться відповідні банківські операції, а саме 26259006277577, в тому числі й безпосередньо дату встановлення та збільшення кредитного ліміту – 04.04.2018 року, яка відповідає даті підписання сторонами вищезазначеної оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (а.с. 22).
Тобто, з наведеного вбачається, що долучена позивачем виписка є випискою по картковому рахунку відповідача, відкритого на підставі підписання 26.03.2018 року анкети-заяви та в подальшому 04.04.2018 року зазначеної оферти, які також містять відповідну інформацію щодо номеру рахунку, з огляду на що висновки суду в даній частині є передчасними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Окрім наведеного, у вказаній виписці по рахунку ОСОБА_1 також зазначена інформація щодо номеру договору № 630885752.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками провадження, 20.12.2021 року між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 4, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. 20.12.2021 року ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» сплачено на рахунок АТ «Альфа банк» 12 878 944,00 грн., плата за право вимоги згідно договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року.
Згідно п. 2.1 укладеного договору факторингу, перелік договорів боржників, право вимоги до яких клієнт відступає фактору міститься в додатку № 1-1 до договору, відповідно якого ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» отримало також право вимоги до вищезазначеного у виписці номеру договору, а саме № 630885752HPLS від 04.04.2018 року ОСОБА_1 , що в свою чергу свідчить, що надана позивачем виписка по рахунку надана саме за кредитним договором, право вимог щодо якої отримано позивачем на підставі укладеного договору факторингу.
Розмір заборгованості відповідача за договором, згідно вказаного додатку № 1-1, становить 46941,24 грн., що відповідає заявленому позивачем розміру та наведеному в наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 24). Будь-якого альтернативного розрахунку заборгованості наявні матеріали справи не містять.
Згідно наданого розрахунку заборгованості, станом на 11.10.2021 року у відповідача наявна заборгованість за вищевказаним кредитним договором становить 46941,24 грн., о відповідає заявленому позивачем розміру.
Натомість з даного розрахунку також вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 , починаючи з дати встановлення кредитного ліміту на рахунок та станом на 11.10.2021 року внесено грошові кошти у розмірі 24170,00 грн. 
При цьому, також вбачається внесення відповідачем грошових коштів на даний рахунок спрямованих на сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування у загальному розмірі 28319,01 грн., з огляду на що колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Положеннями ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.
Відповідно, банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Верховний Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021року у справі № 677/1535/15, від 15 грудня 2021 року у справі № 209/789/15.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, за наведених обставин справи, стягнення банком коштів за надання банківських послуг, які згідно наявного розрахунку заборгованості відповідачем вносилися на рахунок, є неправомірним, а тому, враховуючи загальний розмір коштів, внесених відповідачем за кредитним договором, яка становить 52489,01 грн., що перевищує розмір заявленого позивачем розміру заборгованості – 46941, 24 грн., судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо наявності підстав для відмови у задоволені позовних вимог, однак з помилкових мотивів.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» - задовольнити частково.
Рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 05 серпня 2025 року -змінити в частині мотивування, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 15 січня 2026 року.

Головуючий О.С. Комлева

Судді Л.М. Вадовська

С.М. Сегеда