ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/15380/24
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду Україні Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності в Хантимансійскому автономному окрузі, що відноситься до району Крайньої Півночі та її місцевості з 10.10.1984 по 26.04.1988, з 28.04.1988 по 01.03.1994; 01.03.1994 по 05.07.1994 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.04.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, однак рішенням ГУ ПФУ в Харківській області було відмовлено у призначенні пенсії. Позивач, не погодившись із вказаним рішенням звернувся до суду за захистом своїх прав. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі №240/33862/23 позов задоволено частково, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 25.04.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду. На виконання рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 , прийняло рішення від 23.05.2024 №064250003172 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового стажу 30 років, хоча позивач стверджує, що має необхідних страховий стаж, який становить 33 роки 10 місяців 25 днів, з урахуванням пільгового стажу у зв`язку з роботами в районах Крайньої Півночі. Вказане рішення відповідача слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 21.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи та надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.
23.09.2024 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву вх. №52614/24 відповідно до якого відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначає, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 03.05.2023 №064250006232 про відмову у призначенні пенсії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду №240/33862/23 від 29.03.2024 зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-ІV, з урахуванням висновків суду у даній справі. Повторно розглянувши заяву позивача про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-ІV встановлено наступне.
Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV становить 30 років.
Згідно пункту 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Періоди трудової діяльності в ПАО НК «Роснефть» в Хантымансийском автономном округе (так мовою оригіналу): з 10.10.1984 по 26.04.1988 згідно довідки №РН/14-20-Г-80 від 16.07.2020, з 28.04.1988 по 01.03.1994 згідно довідки №РН/14-20-Г-82 від 16.07.2020, з 01.03.1994 по 05.07.1994 згідно довідки №РН/14-20-Г-84 від 16.07.2020 зараховано до страхового стажу в одинарному розмірі. Підстав для зарахування зазначеного періоду в кратному обчисленні відповідно до пункту 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV немає.
Таким чином, підтверджений належними документами страховий стаж позивача становить 28 років 01 місяць 23 дні. Позивач матиме право на пенсійну виплату за наданими документами лише 14.04.2026.
Крім того, відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду вх. №52319/24. 
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07.10.2024 у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду від 23.09.2024 вх. №52319/24 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , після того, як йому виповнилось 60 років, 25.04.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, розглянувши його заяву за принципом екстериторіальності, прийняло рішення від 03.05.2023 про відмову у призначенні пенсії, яке оформлене листом від 10.05.2023 №0600-0211- 8/50612.
Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивач звернувся до суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі №240/33862/23 позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.05.2023 №064250003172 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.05.2023 №064250003172. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.04.2024 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
На виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 , прийняло рішення від 23.05.2024 №064250003172 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу 30 років, хоча, позивач стверджує, що його страховий стаж становить 33 роки 10 місяців 25 днів, з урахуванням пільгового стажу у зв`язку з роботами в районах Крайньої Півночі. Так, до страхового стажу позивача врахований період трудової діяльності в ПАО НК «Роснефть» в Хантимансійскому автономному окрузі з 10.10.1984 по 26.04.1988 згідно довідки №РН/14-20-Г-80 від 16.07.2020, з 28.04.1988 по 01.03.1994 згідно довідки №РН/14-20-Г-82 від 16.07.2020, з 01.03.1994 по 05.07.1994 згідно довідки №РН/14-20-Г-84 від 16.07.2020, однак вказані періоди зараховано до страхового стажу позивача в одинарному розмірі. 
Вважаючи рішення про відмову у призначенні йому пенсії незаконним та протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені у статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до частини четвертої якої, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. 
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII) та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до абзацу третього п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01.01.1991 на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 і від 26.09.1967 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода від 13.03.1992).
Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами (ст.3 Угоди).
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Отже, дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
В силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.
Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірний період. Дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України №639 від 24.06.2023.
При цьому суд враховує, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м.москві. Постанова набрала чинності 02.12.2022.
Водночас, відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а від 17.06.2020 у справі №646/1911/17, від 21.02.2020 у справі №291/99/17 та від 06.07.2020 у справі №345/9/17.
Відтак, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.
Суд зазначає, що на час набуття позивачем трудового стажу у спірний період, вказані вище Угоди були чинними для України, відтак підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до пункту «д» ст.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 №1908-VII "Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960, з п`яти років до трьох років.
Відповідно до постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
У контексті викладеного слід відмітити, що достатньою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи у таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 та від 26.09.1967, а також постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148.
Так, Верховний Суд у справах №302/662/17-а, №263/13671/16-а, №352/1612/15а (2а/352/70/15), №348/2208/16-а, №265/6105/16-а дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
У матеріалах справи міститься трудова книжка позивача з відповідними записами про трудовий стаж в районах Крайньої Півночі в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 10.10.1984 по 26.04.1988, з 28.04.1988 по 01.03.1994; 01.03.1994 по 05.07.1994 (записи №8-10, №11-14, №15-16), які містять посилання на накази) (а.с.14 та на звороті а.с.14).
При цьому, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м.москві.
Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26.03.2008 визначено, що норма п.3 ст.6 Угоди від 13.03.1992 встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
За наявними документами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що позивачем до заяви про призначення пенсії додано, зокрема трудову книжку НОМЕР_1 від 08.08.1979 (а.с.13-17), в якій зазначено періоди роботи на підприємствах, розміщених в районі Крайньої Півночі від 10.10.1984 по 26.04.1988, з 28.04.1988 по 01.03.1994; 01.03.1994 по 05.07.1994.
Так, ОСОБА_1 пропрацював на ПАО НК «Роснефть» в Хантымансийском автономном округе (мовою оригіналу) з 10.10.1984 по 26.04.1988 згідно довідки №РН/14-20-Г-80 від 16.07.2020, з 28.04.1988 по 01.03.1994 згідно довідки №РН/14-20-Г-82 від 16.07.2020, з 01.03.1994 по 05.07.1994 згідно довідки №РН/14-20-Г-84 від 16.07.2020.
Натомість, зі змісту рішення Управління відслідковується, що періоди роботи позивача з 10.10.1984 по 26.04.1988, з 28.04.1988 по 01.03.1994, з 01.03.1994 по 05.07.1994 враховані до стажу позивача, однак з розрахунку один рік, замість півтора року. Підстав для зарахування зазначеного періоду в кратному обчисленні відповідно до пункту 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-ІV немає.
Суд не погоджується із такими твердженнями відповідача, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 3 Тимчасової угоди Пенсійний фонд російської федерації переводить Пенсійному фонду України для виплати пенсіонерові частину його пенсії, що відповідає тривалості трудового стажу, виробленого починаючи з 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Відповідно до статті 5 Тимчасової угоди громадянам, яким на території російської федерації було призначено пенсію згідно із частиною третьою статті 14 Закону РРФСР "Про державні пенсії в РРФСР" і які переселилися з території російської федерації на територію України, пенсія переводиться Пенсійним фондом російської федерації і виплачується Пенсійним фондом України до виникнення права на пенсійне забезпечення відповідно до законодавства України (з урахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.
Угода Про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі Пенсійного забезпечення, підписана 13.03.1992, припинила дію для України 19.06.2023.
З урахуванням статті 13 Угоди не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Такий висновок відповідає викладеному Верховним Судом у постанові від 18.11.2024 у справі №340/4436/23.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, під час судового розгляду справи встановлено, що факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі у спірні періоди підтверджено записами трудової книжки та довідками №РН/14-20-Г-80 від 16.07.2020, №РН/14-20-Г-82 від 16.07.2020, №РН/14-20-Г-84 від 16.07.2020.
Враховуючи, що позивач працював на підприємстві, що знаходиться в районі Крайньої Півночі, періоди його роботи з 10.10.1984 по 26.04.1988 та з 28.04.1988 по 01.01.1991 відповідач повинен був зараховувати у пільговому обчисленні, як один рік роботи за один рік і шість місяців, при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком.
Натомість, не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 ані нормами Закону №1788-XII, ані Закону №1058-IV. Отже, відсутні підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи особі з 01.01.1991 до 05.07.1994 у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 14.03.2023 у справі №160/20914/21.
У контексті викладеного слідує висновок, що у період з 01.01.1991 по 05.07.1994 позивач працював на території російської федерації та до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 №290/95-ВР, яка підписана, зокрема, Урядами російської федерації та України, і цей період має бути зарахований до стажу роботи позивача. Однак, підстави для пільгового обрахунку страхового стажу у період з 01.01.1991 по 05.07.1994, зокрема з розрахунку 1 рік фактичної роботи за 1 рік і шість місяців до цього періоду, відсутні.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не було доведено в судовому порядку належними та допустимими доказами правомірність дій щодо врахування до стажу роботи позивача для призначення пенсії за віком у період з 10.10.1984 по 26.04.1988 та з 28.04.1988 по 01.01.1991, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо обраного позивачем способу захисту щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Житомирській області здійснити призначення пенсії за віком, необхідно зазначити наступне.
Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Повноваження щодо призначення/перерахунку пенсії відносяться виключно до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень. 
Суд зауважує, що зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача є можливим за наслідками розгляду відповідної заяви про призначення/перерахунок пенсії.
Оскільки відповідачем спірний період роботи на виконання рішення суду ще не зараховано до стажу роботи та не надано оцінку загальному стажу роботи позивача (з урахуванням висновків суду в цьому рішенні) та не прийнято відповідачем ще рішення за результатом розгляду справи, суд вважає, що ці вимоги є передчасними.
Обираючи спосіб захисту, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, суд доходить висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати ГУ ПФУ у Житомирській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, зарахувавши у пільговому обчисленні трудовий стаж роботи позивача в районах Крайньої Півночі за періоди з 10.10.1984 по 26.04.1988 та з 28.04.1988 по 01.01.1991.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Житомирській області призначити пенсію за віком не підлягають задоволенню.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до задоволених вимог, а саме у сумі 1211,20 грн.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул.О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, код ЄДРПОУ 13559341) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду Україні Житомирській області від 23.05.2024 №064250003172 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 25.04.2023, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в районах Крайньої Півночі з 10.10.1984 по 26.04.1988 та з 28.04.1988 по 01.01.1991 на пільгових умовах, один рік роботи за один рік та шість місяців.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирської області на користь ОСОБА_1 1211,20 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

15.01.26