Справа № 521/3229/25
Провадження 2/522/5079/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
30 грудня 2025 року       м. Одеса 
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Науменко А.В.,
за участю секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Позика” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:
03.03.2025 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2025 року матеріали вказаної позовної заяви передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси оскільки згідно до матеріалів справи, місцем реєстрації відповідачки ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , що за територіально - адміністративним поділом м. Одеси відноситься до підсудності Приморського районного суду м. Одеси.
За результатами автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Науменко А.В. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.10.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та  ОСОБА_1  укладено договір № 472369-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес позика» 20.10.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 472369-КС-002 про надання кредиту. 20.10.2023 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 472369-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. 
Таким чином, 27.05.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та  ОСОБА_1 було укладено договір № 472369-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у прядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, позивач надає відповідачці кошти у розмірі 15000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.
ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. 
Позивач вказує, що до теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 472369-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав. 
Зважаючи на ті обставини, що  ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 08.02.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 472369-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 46498,69 грн, що складається з: - Суми прострочених платежів по тілу кредиту –13707,98 грн; - Суми прострочених платежів по процентах – 32790,71 грн; - Суми прострочених платежів за комісією – 00 грн.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов вказаного кредитного договору, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 15.04.2025 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. 
Ухвалою суду від 23.05.2025 року вирішено витребувати від АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" (ЄДРПОУ: 21133352, Місце реєстрації: 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19), письмові докази, які становлять банківську таємницю, а саме:
письмовий доказ у вигляді відповідного рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи у вигляді іншого письмового доказу, який би підтверджував або спростовував факт випуски банківської картки № НОМЕР_1 (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 );
письмовий доказ у вигляді виписок про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № НОМЕР_1 за період з 20.10.2023 року (дата видачі кредиту) по 03.09.2024року (дата закінчення терміну кредитування).
30.06.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
Відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають лише частковому задоволенню, оскільки наданий Позивачем розрахунок заборгованості не враховує фактично здійснені платежі на загальну суму 26 488,05 грн, що підтверджується банківськими виписками та квитанціями. Відповідач наголошує на нікчемності умови договору щодо сплати комісії за надання кредиту в розмірі 2 250,00 грн, оскільки така плата за дії, що не є самостійною послугою, суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та правовим висновкам Верховного Суду. Крім того, з огляду на продовження строку дії договору Додатковою угодою № 1 після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, до правовідносин сторін мають застосовуватися обмеження щодо максимального розміру денної відсоткової ставки на рівні 1%. На підставі проведеного перерахунку з урахуванням законної відсоткової ставки, виключення нікчемної комісії та зарахування всіх підтверджених платежів, Відповідач визначає залишок заборгованості за тілом та відсотками у сумі 20 112,36 грн. З огляду на викладене, Відповідач просить суд задовольнити позов частково в межах вказаної суми, здійснити перерахунок судового збору пропорційно задоволеним вимогам та надати розстрочку виконання рішення шляхом встановлення щомісячних платежів.
07.07.2025 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі.
Позивач у додаткових поясненнях зазначає, що наданий ним детальний розрахунок заборгованості є повним, належним та допустимим доказом, який ґрунтується на умовах Кредитного договору та відображає всі здійснені Відповідачем платежі у розрізі тіла кредиту, відсотків та комісії. Позивач наголошує, що Відповідач, оспорюючи обґрунтованість нарахувань, у порушення принципів змагальності та диспозитивності (ст. 12, 81 ЦПК України), не надав власного контррозрахунку, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, справа № 753/7883/15) свідчить про безпідставність заперечень сторони. 
Відповідач, заперечуючи проти доводів Позивача, викладених у додаткових поясненнях, наголошує на недопустимості стягнення заборгованості у заявленому розмірі з огляду на істотне порушення прав споживача та принципів добросовісності. Позиція захисту ґрунтується на нікчемності умови про сплату комісії за надання кредиту в розмірі 2 250,00 грн, оскільки така плата за дії, що не є самостійною послугою, суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та сталій практиці Верховного Суду. Крім того, Відповідач заявляє про недійсність Додаткової угоди № 1 від 26.12.2023 р., оскільки вона була укладена під впливом помилки та внаслідок нечесної підприємницької практики Позивача, яка полягала у навмисному завищенні суми боргу на дату пролонгації та порушенні черговості погашення вимог, встановленої ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування».
Зважаючи на компенсаційний характер заходів цивільної відповідальності та враховуючи статус Відповідача як слабкої сторони договору, сторона захисту вважає вимоги Позивача про стягнення відсотків, що значно перевищують тіло кредиту, несправедливими та такими, що створюють істотний дисбаланс прав і обов`язків. На підставі власного розрахунку, проведеного з урахуванням виключення нікчемної комісії та фактично сплачених 19 988,05 грн, Відповідач визнає наявність заборгованості лише в сумі 6 570,62 грн за період дії основного договору (67 днів). У задоволенні решти позовних вимог Відповідач просить відмовити, застосувавши наслідки недійсності Додаткової угоди та розподіливши судовий збір пропорційно обґрунтованій частині боргу.
17.11.2025 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення по справі. 
30.12.2025 року в судове засідання з`явився представник відповідача Соколенко А.О. 
Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту.
Судом встановлено, що 20.10.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та  ОСОБА_1  укладено договір № 472369-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес позика» 20.10.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір № 472369-КС-002 про надання кредиту. 20.10.2023 року відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 472369-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. 
Таким чином, 27.05.2023 року між ТОВ «Бізнес позика» та  ОСОБА_1 було укладено договір № 472369-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у прядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, позивач надає відповідачці кошти у розмірі 15000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.
ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (котрий Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів. 
Вказані обставини стороною відповідача не заперечувались. 
Позивач зазначає, що  ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 08.02.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 472369-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 46498,69 грн, що складається з: - Суми прострочених платежів по тілу кредиту – 13707,98 грн; - Суми прострочених платежів по процентах – 32790,71 грн; - Суми прострочених платежів за комісією – 0 грн. 
Однак, з розрахунку заборгованості вбачається, що сума коштів у розмірі 2250,00 грн включена в розмір заборгованості. 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо:- його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони;- воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку;- він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно положень ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно положень ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.
Судом, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом встановлено, що  ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника утворилась заборгованість.
Доказів на спростування заборгованості суду відповідачем не надано.
Однак суд враховує позицію відповідача щодо сплати комісії.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.
Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 2250,00 грн.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.
Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних інтересів ТОВ «Бізнес позика».
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.
Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.
Керуючись ст.ст. 1, 3, 16, 207, 525, 526, 530, 549, 610-612, 629, 638-640, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 64, 76, 81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 279-281, 354 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Позика” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором– задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Позика” (ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за Договором № 472369-КС-002 про надання кредиту від 20.10.2023 року, що становить 44248,69 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Позика” (ЄДРПОУ 41084239) сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 
В іншій частині позову – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя        А.В. Науменко
Повний текст рішення виготовлений 05.01.2026 року.

Суддя        А.В. Науменко

30.12.25