Справа № 944/5286/25 Головуючий у 1 інстанції: Білецька М. О. 
Провадження № 33/811/1891/25 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2025 року про притягнення останньої до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Згідно з постановою судді, 16 вересня 2025 року о 22 год. 55 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Грушів», територія Яворівської територіальної об`єднаної громади Яворівського району Львівської області, під час проходження прикордонного контролю на в`їзд в Україну, пред`яла на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїлю для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 04 липня 2023 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В процесі прикордонного контролю встановлено, що вона є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 19.11.2004, Дрогобицьким МРВ УМВС України у Львівській області, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Даним фактом ОСОБА_1 порушила вимоги ст.ст. 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57, тобто здійснила спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон без відповідних документів, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.204-1 КУпАП.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2025 року та закрити провадження у справі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Так, в Україні з 15 липня 2025 року набув чинності закон, який легалізує множинне громадянство, дозволивши громадянам мати паспорти інших держав без втрати українського громадянства. Закон №11469, який вводить інститут множинного громадянства, був ухвалений Верховною Радою 18 червня 2025 року та підписаний Президентом Володимиром Зеленським 15 липня 2025 року.
Тому, сам по собі факт наявності двох громадянств та двох паспортів не вказує про наявність умислу на незаконне перетинання або спробу перетинання державного кордону України.
Більш того, їй не ставиться в провину, те що паспорт громадянина України для виїзду за кордон строк дії якого закінчився під час перебування громадянки за межами України чим не відповідає вимогам щодо відповідності документів.
Саме по собі надання на паспортний контроль паспорта громадянина України для виїзду за кордон не може свідчити про те, що вона намагалася незаконно перетнути державний кордон України.
Апелянт наголошує, що вона пред`явила на паспортний контроль закордонний паспорт громадян України для виїзду за кордон (був протермінований), потім паспорт громадянина Ізраїль, тобто один з документів, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадянам України» та п. 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року. Враховуючи вищевикладене, вважає, що матеріали справи не містять об`єктивних доказів того, що нею була вчинена спроба перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів, зокрема, паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Умислу на вчинення правопорушення не мала, тому вважає, що справа підлягає закриттю.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, не з`явилась, у поданій апеляційні скарзі просила розглядь апеляційної скарги здійснювати у її відсутності.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ст. 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Частиною 1 статті 204-1 КУпАП передбачена відповідальність за перетинання або спроба перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державний кордон» пропуск осіб, які перетинають державний кордон України, здійснюється органами Державної прикордонної служби України за дійсними документами на право в`їзду на територію України або виїзду з України.
Згідно з приписами статті 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).
Судом встановлено, що, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №009339Е (а.с. 1), 16 вересня 2025 року о 22 год. 55 хв. в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Грушів», територія Яворівської територіальної об`єднаної громади Яворівського району Львівської області, під час проходження прикордонного контролю на в`їзд в Україну, пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянина Держави Ізраїлю для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 04 липня 2023 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В процесі прикордонного контролю встановлено, що вона є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 19.11.2004, Дрогобицьким МРВ УМВС України у Львівській області, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З наявних у матеріалах справи відомостей вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.11.2004 отримала паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Дрогобицьким МРВ УМВС України у Львівській області.
Так, ст. 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство. Поняття єдиного громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України від 18.01.2001 №2235-ІІІ «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Єдине громадянство держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в заклад охорони здоров`я, заклад освіти або інший дитячий заклад, у дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, та незважаючи на отримання паспорта громадянина Ізраїлю на ім`я  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у правових відносинах з Україною, ОСОБА_1 визнається лише громадянкою України.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком судді суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 порушила вимоги статей 2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, оскільки під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну, громадянка України ОСОБА_1 пред`явила паспорт громадянки Ізраїлю. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
За таких обставин, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за перетин державного кордону України, громадянином України, за паспортними документами іншої країни. Вказані висновки судді відповідають зібраним у справі доказам, яким суддею надана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Призначене ОСОБА_1 адміністративне стягнення відповідно до вимог ст. 33 КУпАП в межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Яворівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, залишити без змін, її апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду    Т.М. Урдюк