Справа № 308/12884/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        18 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої                –        судді Кожух О.А.,
суддів                –        Джуги С.Д., Мацунича М.В.,
за участі секретаря        –        Плешинець З.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2025 року (головуючий суддя Бедьо В.І.) у справі №308/12884/24 за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості по орендній платі,

в с т а н о в и в :

       У серпні 2024 року Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди землі що перебуває у комунальній власності.
       Позов мотивовано тим, що 18 квітня 2019 року між департаментом міського господарства Ужгородської міської ради (17.11.2021 змінено назву на департамент міської інфраструктури Ужгородської ради) (Орендодавець) та гр. ОСОБА_1 (Орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки № 2067 (далі – Договір № 2067) площею 0,0630 га за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 2110100000:50:001:0362) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.
       Зазначає, що вказаний договір був укладений на підставі рішення XXXV сесії VII скликання Ужгородської міської ради від 18.04.2019 № 1514 строком на 5 років до 18 квітня 2024 року. 01.08.2019 право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
       Позивач вказує, що розмір місячної орендної плати за договором № 2067 з січня 2022 року (в т.ч. на підставі пункту 30 договору) становив 1475,34 грн./міс.; з січня 2023 року - 1696,65 грн./міс.; з січня 2024 року - 1783,18 грн./міс.
       Зазначає, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання щодо сплати орендної плати. Так, у період з серпня 2023 року по 15.07.2024 відповідачем систематично в повному обсязі не сплачувались орендні платежі відповідно до умов Договору № 2067, у зв`язку з чим виникала заборгованість по відповідним платежам в сумі 20877,98 грн.
       Вказує, що у зв`язку з систематичним невнесенням орендної плати у строки, визначені договором у період з січня 2022 року по 14.08.2023, та з вересня 2023 по 15.07.2024 позивачем відповідно до пункту 14 Договору нараховано штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати за несплату орендної плати за листопад 2022 року в сумі 17704,08 гри., за листопад 2023 року в сумі 20359,80 гри. та за лютий 2024 року в сумі 21398,16 грн. Загальний розмір штрафу складає 59462,04 грн. грн. Окрім цього, відповідно до пункту 14 Договору № 2067 за невнесення орендної плати у період з серпня 2023 по 15.07.2024 позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення. Загальний розмір пені позивачем визначено 1716,86 грн.
       Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 20877,98 грн. заборгованості по орендній платі за договором оренди землі від 18.04.2019 № 2067, а також 59462,04 грн. штрафу та 1716,86 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати, та понесені судові витрати.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2025 за заявою представника Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради – Баняс В.Ю. закрито провадження в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі на суму 20 877, 98 грн, оскільки така відповідачем була сплачена 26.11.2024.

       Короткий зміст рішення суду першої інстанції
       
       Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2025 року позовну заяву Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради суму заборгованості у виді неустойки за Договором оренди землі №2067 від 18.04.2019 року у розмірі 16000,00 грн.
       Вирішено питання судового збору.
       Судове рішення мотивоване тим, що оскільки відповідачем по справі не було виконано зобов`язання вчасно, відтак наявні підстави для стягнення неустойки за орендною платою на користь позивача. Одночасно суд, встановивши, що сума штрафу та пені майже втричі перевищує суму заборгованості по орендній платі, застосував ст.551 ЦК України та зменшив суму неустойки, яка підлягає стягненню.
       
       Короткий зміст апеляційної скарги

       На це рішення Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради, в інтересах якого, у порядку само представництва діє Баняс Василь Юрійович, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення, яким, з урахуванням часткового закриття провадження у справі, задовольнити позов повністю та стягнути з ОСОБА_1 на користь департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 59 462,04 грн штрафу та 1716,86 грн пені за несвоєчасну сплату орендної плати за договором оренди землі від 18.04.2019 №2067. 
       Апелянт заперечує зменшення розміру штрафу та пені. Вказує, що відповідно до пункту 14 Договору встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором у десятиденний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої договором та справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.
        Стверджує, що оскільки вказаний договір відповідав волі обох сторін, а умови ніким не оспорювались, то такий є обов`язковим для виконання сторонами.
       Звертає увагу суду на те, що відповідачем систематично порушувались умови договору, зокрема сукупно зобов`язання по орендній платі не виконувались відповідачем 33 місяці.
       Апелянт вважає, що з урахуванням наведених обставин щодо порушень умов договору, стягнення штрафу у розмірі 59462,04 грн є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань.
       Вказує, що у справі відповідачем не було подано жодного доказу або пояснення щодо причин невиконання зобов`язання за договором, а отже не обґрунтовано винятковість обставин, які стали приводом порушення зобов`язання зі своєчасної плати оренди.
       Зазначає, що заборгованість по орендній платі за договором в сумі 20877,98 грн, яка виникла станом на червень 2024 року, була сплачена відповідачем тільки після подання позову про її примусове стягнення, а саме 26.11.2024.
       Вважає, що зменшення штрафу судом на 73,09% від заявленої позивачем суми, з урахуванням умов договору, нівелює саме значення неустойки як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора, у зв`язку з порушенням його права на своєчасне отримання грошових коштів за надані ним послуги.
       Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції та явка учасиків

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник апелянта подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. 
Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

       Фактичні обставини справи, встановлені судом

       Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.04.2019 між Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 2067, а саме земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 2110100000:50:001:0362, загальною площею 0,0630 га, строк дії договору до 18 квітня 2024 року. Вказаний договір був укладений на підставі рішення ХХХV сесії Ужгородської міської ради VII скликання від 18.04.2019 № 1514. 01.08.2019 право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.15-21).
       За узгодженими сторонами істотними умовами договору оренди (пункт 30) передбачено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату за користування земельною ділянкою.
       Так, згідно з пунктом 10 договору орендна плата вноситься Орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі і становить 16094,67 грн. (шістнадцять тисяч дев`яносто чотири грн. 67 коп.) на рік.
       Відповідно до пункту 11 договору орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 1341,22 грн. (одна тисяча триста сорок одна грн.. 22 коп.), але протягом 60 днів з моменту вручення податкового повідомлення (у поточному році) має бути сплачена у розмірі, визначеному пунктом 10 Договору.
       Відповідно до пункту 21 вказаного договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється одночасно з підписанням акту її приймання-передачі.
       18.04.2019 між сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки площею 63, кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).
       Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.06.2024право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2110100000:50:001:0362, загальною площею 0,0630 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за Територіальною громадою, Ужгородською міською радою (а.с.23).
Відповідно до пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2019 рік становила 536 489,10 грн. згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки виданої відділом в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області №1269 від 19.03.2019.
В подальшому, у 2022, 2023 та 2024 роках, відповідно до пункту 30 Договору №2067 здійснювався перегляд розміру орендної плати. У зв`язку з несвоєчасним внесенням орендної плати, внаслідок чого позивачем було визначено заборгованість відповідача станом на 10.06.2024 за Договором №2067 в сумі 20877,98 грн., розмір якої відповідачем не оспорювався, а вказана сума була сплачена відповідачем 26.11.2024 - після звернення позивача з даним позовом. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.01.2025, за клопотанням позивача, провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по орендній платі на суму 20877,98 грн. у зв`язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу.
       Пунктом 38 договору оренди визначено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідно до закону та цього договору.
       Пунктом 14 договору оренди сторони погодили, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором: - у десятиденний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої договором; - справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. 
Згідно розрахунку пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди землі від 18.04.2019 №2067 станом на 15.07.2024 позивачем нараховано пеню в сумі 1716,86 грн. (а.с.40-42).; розмір штрафу визначено в сумі 59462,04 грн (а.с.39).
       
       Застосовані норми права та мотиви апеляційного суду 

       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
       Предметом спору в даній справі є розмір штрафу та пені, нараховані позивачем за невнесення орендної плати у строки, визначені Договором №2067.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Поняття неустойки визначено у статті 549 ЦК України. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як зазначалось вище, у Договорі № 2067 передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, сплачується штраф та справляється пеня. 
Відповідно до ч. 3 ст 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
       Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18 наголосила, що, аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд має право зменшити її розмір, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
       У постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 Верховний Суд зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини в кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки суд, застосовуючи дискрецію для розв`язання цього питання, щоразу виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, що водночас мають узгоджуватися з положеннями ст. 233 Господарського кодексу України й ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та які суд має досліджувати й оцінювати у відповідному процесуальному порядку. Індивідуальний характер підстав, якими в конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого він її зменшує, підводять до висновку про відсутність універсального максимального й мінімального розміру, на який неустойку може бути зменшено, а це водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
       Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи сума основного боргу по орендній платі за користування земельною ділянкою становила 20 877,98 грн. Разом з тим загальна нарахована сума неустойки (штрафу та пені) складає 61178,90 грн. Суд врахував, що нараховані штрафні санкції за невиконання зобов`язання майже втричі перевищують суму основного боргу та є надмірно високим порівняно із реальними збитками. Крім того, колегія зауважує, що відповідач виконав зобов`язання – погасив заборгованість, хоч і після пред`явлення позивачем позовної заяви. 
       Штрафні санкції у формі неустойки (штраф та пеня) слугують належним засобом захисту інтересів кредитора від неналежного виконання зобов`язань боржником, однак не можуть бути каральною санкцією для боржника, оскільки повинні мати тільки компенсаційний характер. Суд першої інстанції задовольнив частково позов та стягнув розмір сум неустойки з врахуванням того, що неустойка не може перетворюватись на несправедливо надмірний тягар для відповідача та джерело отримання позивачем невиправданих додаткових прибутків. Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром неустойки – 16000 грн., та вважає його достатнім для стимулювання боржника виконувати свої зобов`язання. 

Висновки апеляційного суду

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. 
       На підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
       Керуючись ст.368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

       Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради – залишити без задоволення.
       Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 квітня 2025 року – залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повне судове рішення складено 26 листопада 2025 року.

       Головуюча:

       Судді: