ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
28 січня 2026 року 	Справа № 280/2260/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійною фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі з дня призначення пенсії - 09.05.2023;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі ОСОБА_1 з дня призначення пенсії - 09.05.2023;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розрахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у належному розмірі, за період затримки її виплати на один і більше календарних місяців з 09.05.2023 по дату фактичної виплати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем під час звернення щодо призначення пенсії була надана трудова книжка та диплом вищого навчального закладу. Проте відповідачем не зараховано до страхового стажу період навчання позивача. Позивач зазначає, що комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді від 01.04.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді від 15.04.2025 позовну заяву в частині позовних вимог за період з 09.05.2023 по 26.09.2024, повернуто позивачеві.
Ухвалою судді від 15.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Ухвалою суду від 07.07.2025 зупинено провадження в адміністративній справі №280/2260/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - до перегляду в порядку апеляційного провадження ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2025 про повернення позовної заяви в частині позовних вимог та повернення матеріалів адміністративної справи до Запорізького окружного адміністративного суду.
Матеріали адміністративної справи направлено до Третього апеляційного адміністративного суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.11.2025 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Скасовано ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2025 про повернення частини позовних вимог. Справу направлено для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.
09.01.2026 матеріали справи надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду.
Ухвалою суду від 12.01.2026 поновлено провадження у справі №280/2260/25. Продовжено розгляд справи з урахуванням частини позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, за період з 09.05.2023 по 26.09.2024.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Запорізьській області та отримує пенсію по інвалідності з 09.05.2023 відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон № 1058) з урахуванням страхового стажу 34 роки 7 місяців 24 дні. 03.12.2024 позивач подав заяву про перерахунок пенсії «Зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004 з зарахуванням періоду навчання». До заяви надано довідку від 04.11.2024 № 05-19/211 про періоди навчання за денною формою. Розглянувши заяву позивача, та надані документи, Головним управлінням Пенсійного фонду в Запорізькій області здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2024 року відповідно до пункту 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням страхового стажу 38 років 11 місяців 14 днів. Для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням вищезазначеної довідки з дати призначення пенсії, тобто з 09.05.2023, законних підстав у відповідача не було. Просить відмовити в задволенні позовних вимог.
Представником позивача до суду надано письмову відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що позивачем під час звернення щодо призначення пенсії була подана відповідачу трудова книжка та диплом вищого навчального закладу з додатком. Але всупереч нормам закону йому не зарахували стаж за період навчання відповідно до диплому та запропонували надати довідку з вищого навчального закладу, не зважаючи на те, що відповідач не був позбавлений можливості та права з`ясувати ці обставини. Більш того, йому навіть не повідомили про зарахований трудовий стаж, не зважаючи на те, що всі підтверджуючі документи були надані в повному обсязі та відскановані працівниками відповідача до особової справи.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізьській області та отримує пенсію по інвалідності з 09.05.2023 відповідно Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
03.12.2024 позивач подав заяву про перерахунок пенсії «Зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004 з зарахуванням періоду навчання». До заяви надано довідку від 04.11.2024 № 05-19/211 про періоди навчання за денною формою.
На вказану заяву відповідачем зараховано до страхового стажу позивача період навчання та здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2024. 
Позивач вважаючи вказані дії протиправними (відмова у здійсненні перерахунку пенсії позивача з дати її призначення, тобто з 09.05.2023) звернувся до суду із вказаним позовом. 
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За змістом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).
Абзацом другим частини четвертої статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 8 Порядку №637 визначено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а та інших.
З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2024 позивач подав заяву про перерахунок пенсії «Зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004 з зарахуванням періоду навчання». До заяви надано довідку від 04.11.2024 № 05-19/211 про періоди навчання за денною формою.
Розглянувши заяву позивача, та надані документи, відповідачем здійснено перерахунок пенсії з 01.12.2024 відповідно до пункту 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням страхового стажу 38 років 11 місяців 14 днів.
Отже спірним у вказаній справі є саме дата, з якої відповідач повинен був провести вищевказаний перерахунок пенсії позивача.
Судом досліджено трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 29.06.1987 (а.с. 9-10).
Відповідно до наявних записів у вказаній трудовій книжці (запис №3 - запис №8) можливо встановити періоди навчання позивача, зокрема вказані записи містять інформацію про надання позивачу академичних відпусток у зв`язку з проходженням військової служби.
Відповідач у відзиві зазначає, що «… При призначенні пенсії з 09.05.2023 позивачем не було надано документи на підтвердження навчання за денною формою. Отже, період навчання не міг бути зарахований до страхового стажу позивача, оскільки зазначений період перетинається з військовою службою, що привело б до обчислення стажу у подвійному розмірі...».
Суд відхиляє вказані доводи відповідача, оскільки як вже зазначалося судом, положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
З урахуванням викладеного, період навчання позивача повинен був бути врахований відповідачем до страхового стажу при призначенні пенсії по інвалідності з 09.05.2023.
Частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Наведене свідчить про наявність у позивача права на перерахунок пенсії з дня призначення.
Отже, відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі з дня призначення пенсії - 09.05.2023.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року N2050-III (далі Закон № 2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до ст.ст. 2-4 Закону №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).
Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);
Пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Системний аналіз означених норм дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. Виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 200/11292/19-а, від 24.01.2023 у справі № 200/10176/19-а, від 20.04.2023 у справі № 200/11746/19-а, від 18.05.2023 у справі № 200/14129/19-а, від 07.06.2023 у справі № 200/299/21-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд вказує на те, що виплата заборгованості з пенсії за спірний період не відбулась, тому заявлені позовні вимоги позивача щодо компенсації є передчасними.
При цьому суд звертає увагу, що остаточна сума компенсації, відповідно до приписів законодавства, підлягає розрахунку на день виплати боргу та не залежить від дати ухвалення судового рішення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст.143 КАС України).
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» з відповідача судовий збір у відповідності до ст. 139 КАС України не стягуються.
Керуючись статтями ст. ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139,241, 243-246, 255 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок пенсії з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі з дня призначення пенсії – з 09.05.2023.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі з дня призначення пенсії – з 09.05.2023, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволені іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова