ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1491/26 Справа № 201/2677/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:   головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на ухвалу судді Соборного районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Соборного районного суду міста Дніпра 05.03.2025 року надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Батманової В.В. від 18 березня 2025 року було відкрито провадження у вищевказаній справі. Разом із позовною заявою до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої посилався на те, що предметом позову є стягнення заборгованості та з урахуванням того що відповідач може розпорядитись майном на власний розсуд, зокрема відчужити його, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову. Тому просив накласти заборону будь-яким особам вчиняти дії щодо реєстрації (подачу на реєстрацію) права власності, відчуження (продаж, дарування, внесення до статутного капіталу, міна, відчуження у будь-який інший спосіб), обтяження (іпотека тощо), передачі в користування (оренду, суборенду, позивачу тощо) та заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни, припинення речових прав (права власності, користування (оренди, найму, позички тощо) на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок загальною площею 41 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:001:0065 загальною площею 0.3 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:001:0064 загальною площею 0.25 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:002:0022 загальною площею 0.1014 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:002:0021 загальною площею 0.25 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:09:002:0027 загальною площею 0.25 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:002:0020 загальною площею 0.1014 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:002:0019 загальною площею 0.25 га; домоволодіння загальною площею 82.2 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. а.с. 1-5а, 25-31) .

Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задоволено.
Заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо реєстрації (подачу на реєстрацію) права власності, відчуження (продаж, дарування, внесення до статутного капіталу, міна, відчуження у будь-який інший спосіб), обтяження (іпотека тощо), передачі в користування (оренду, суборенду, позивачу тощо) та заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни, припинення речових прав (права власності, користування (оренди, найму, позички тощо) на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок загальною площею 41 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:001:0065 загальною площею 0.3 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:001:0064 загальною площею 0.25 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:002:0022 загальною площею 0.1014 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:002:0021 загальною площею 0.25 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:09:002:0027 загальною площею 0.25 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:002:0020 загальною площею 0.1014 га; земельна ділянка з кадастровим номером 1224886400:08:002:0019 загальною площею 0.25 га; домоволодіння загальною площею 82.2 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвала суду мотивована тим, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення заборони на майно, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб є видом забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи (а.с. 68-69).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на необґрунтованість, безпідставність, передчасність оскаржуваної ухвали суду, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Соборного районного суду м. Дніпра.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що заявником не доведено, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 
Зазначає, що сам факт звернення позивача до суду не є підставою для забезпечення позову та не підтверджує факту ухилення відповідача від виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачем. 
Тобто, накладення обмежень на майно відповідача, а саме на житловий будинок, домоволодіння, земельні ділянки, які не обтяжені додатковими зобов`язаннями перед позивачем, зокрема іпотекою, жодним чином не пов`язано з предметом позовних вимог позивача щодо стягнення грошових коштів, оскільки є абсолютно іншим об`єктом власності, що належить відповідачу (а.с. 73-75).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами в досудовому порядку не вирішено. Заборона на відчуження майна, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб є видом забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, метою якого є запобігання можливості уникнення стороною виконання покладеного на неї зобов`язання, а тому дійсно є всі підстави вважати, що під час розгляду справи судом майно може бути відчужено на користь третіх осіб чи вчинені будь-які інші дії, що можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору, тому дійсно існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, в зв`язку з чим, невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Крім того, слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, а тому, не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, однак справа ще не розглянута, по справі проводяться процесуальні дії з метою повного і всебічного її розгляду і з`ясування обставин.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 
Положеннями ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
За змістом ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
За своєю правовою природою інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).
Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт,чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 405/2886/23 (провадження № 61-13530св23) зазначено, що: «Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку. Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23».

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, а наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору, доводи апеляційної скарги щодо підстав для відмови у вжитті заходів забезпечення позову з огляду на недоведеність або необґрунтованість заявлених позовних вимог є безпідставними.
Оскільки предметом спору є стягнення заборгованості, розмір якого на день звернення з позовом становив 2 562 578,12 грн, вбачається, що обраний судом першої інстанції вид забезпечення позову – заборона будь-яким особам вчиняти дії щодо реєстрації (подачу на реєстрацію) права власності, відчуження (продаж, дарування, внесення до статутного капіталу, міна, відчуження у будь-який інший спосіб), обтяження (іпотека тощо), передачі в користування (оренду, суборенду, позивачу тощо) та заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни, припинення речових прав (права власності, користування (оренди, найму, позички тощо) на нерухоме майно ОСОБА_2 , є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Врахувавши обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачу в його правах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що у випадку задоволення позовних вимог за відсутності забезпечення позову відповідач може відчужити належне йому майно і виконання рішення суду буде значно ускладнене.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав інших осіб, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично перебуває у володінні та користуванні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питання скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції було дотримано вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Ухвалу судді Соборного районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 21 січня 2026 року.

Судді: