ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2026 Справа № 914/1620/25 
За позовом: Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача: Приватного підприємства “Чарівниця”, м. Львів
про стягнення 498 853, 17 грн

Суддя Никон О.З.
Секретар судового засідання Тарас Ю.Р.

За участю представників:
від позивача: Полійчук С.Р. – представник;
від відповідача: Фендик Т.І. - представник

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівської міської ради до відповідача: Приватного підприємства “Чарівниця” про стягнення 498 853, 17 грн. 
Хід розгляду справи.
Ухвалою суду від 28.05.2025 відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 17.12.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду на 28.01.2026.
У судовому засідання 28.01.2026 представник позивача підтвердила факт надходження коштів на суму 93 411, 60 грн та підтримала позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача ствердила про наявність підстав для закриття провадження в частині сплаченої суми пайового внеску та просила у задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Аргументи сторін.
Позовна заява обґрунтована тим, що всупереч вимогам чинного законодавства замовник будівництва продуктового магазину з офісними приміщеннями на вул. М. Максимовича, 7 у м. Львові - ПП «Чарівниця» не сплатив до місцевого бюджету кошти пайової участі на суму 287 174, 40 грн. Також у зв`язку з порушенням строків оплати позивач заявив до стягнення 177 925, 94 грн інфляційних втрат та 33 752, 83 грн 3% річних.
Відповідач подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та ствердив, що заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати становлять понад 74% від суми основного боргу, є надмірними та неспівмірними з наслідками можливого порушення; звертав увагу на позиції Верховного Суду щодо можливості зменшення 3% річних та інфляційних втрат; зазначав про відсутність обов`язку сплати пайової участі, оскільки такий скасовано Законом, який набрав чинності 01.01.2021; вказав на безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних втрат на кошторисну вартість – 7 179 360, 00 грн, оскільки згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта така становить 2 335 290, 00 грн; просив врахувати вплив COVID-19 та воєнний стан на фінансову стабільність підприємства. Тому просив зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на 90%.
Також відповідач подав суду відзив на позов, однак суд відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позов та залишив його без розгляду, водночас долучив до матеріалів справи клопотання відповідача та додаткові пояснення сторін. 
Позивач у додаткових поясненнях, з посиланням на практику Верховного Суду, ствердив про обов`язок відповідача сплати пайової участі; позиція відповідача щодо відсутності обов`язку сплати пайової участі не узгоджується із діями відповідача, оскільки такий звертався із заявою про визначення розміру пайової участі та долучив до неї експертний звіт, зведений кошторисний розрахунок загальної кошторисної вартості об`єкта й копію повідомлення про початок виконання робіт; ствердив, що розрахунок здійснено на підставі поданих відповідачем документів та є правильним; з посиланням на практику Верховного Суду ствердив про відсутність підстав для зменшення мінімального встановленого законодавством розміру 3% річних та неможливості зменшення інфляційних втрат.
Відповідач у додаткових поясненнях зазначив, що 13.04.2021 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова зареєструвала зміни до Повідомлення про початок будівельних робіт і такі становили 2 335 290, 00 грн, тому сума пайового внеску повинна становити 93 411, 60 грн. Крім того, звернув увагу, що сам позивач ще у 2020 зазначив про невідповідність даних, що містились у зведеному кошторисному розрахунку й повідомленні про початок будівельних робіт, оскільки згідно з даними зведеного кошторисного розрахунку вартість об`єкта будівництва становила 2 335 290, 00 грн. Також міська рада і у позові посилається на Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 14.05.2021, у якій зазначено кошторисну вартість - 2 335 290, 00 грн, а повідомлення про початок виконання будівельних робіт зі змінами розміщений на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, який є загальнодоступним та відкритим. 
Також відповідач ствердив, що намагався врегулювати спір в добровільному порядку, звертався до позивача з заявою, однак врегулювати спір не вдалось. Водночас відповідач долучив до заяви докази сплати пайового внеску, який вважає правильним, зокрема, на суму 93 411, 60 грн.
Обставини справи. 
Рішенням виконавчого комітету №1411 від 21.12.2018 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва на будівництво ПП «Чарівниця» продуктового магазину з офісними приміщеннями на вул. М. Максимовича,7» затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на будівництво приватним підприємством «Чарівниця» продуктового магазину з офісними приміщеннями на вул. Максимовича 7. Замовником зазначено ПП «Чарівниця».
Цільове призначення земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво площею 0,0484 га з кадастровим номером 4610136800:08:001:0097 - 03.07 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі (пункт 1.3 розділу 1 Містобудівних умов та обмежень).
Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 21.02.2019 надано дозвіл ПП «Чарівниця» на виконання будівельних робіт № ЛВ061190521552 на «Будівництво продуктового магазину з офісними приміщеннями на вул. М. Максимовича, 7 у м. Львові».
У повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) зазначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 7 179 360, 00 грн.
У повідомленні про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) зазначено, що кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією становить 2 335 290, 00 грн.
Повідомлення про зміну даних містить відтиск про його отримання Центром надання адміністративних послуг м. Львова Львівської міської ради 21.12.2020 та 22.12.2020 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові.
Зазначені зміни зареєстровані 13.04.2021 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові та відображені на сайті Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. 
14 травня 2021 року в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва за реєстраційним номером ЛВ101210514518 зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта. Замовник - ПП «Чарівниця».
У Декларації про готовність до експлуатації об`єкта зазначено, що кошторисна вартість будівництва за проектом становить 2 335 290, 00 грн.
Позивач вважає, що замовник будівництва мав обов`язок до прийняття об`єкта в експлуатацію сплатити на рахунок Львівської міської ради грошові кошти пайового внеску у розмірі 4 відсотків вартості будівництва об`єкта відповідно до загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.
Однак замовник цього не зробив, внаслідок чого без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав обов`язок заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту.
Департамент економічного розвитку Львівської міської ради провів розрахунок пайового внеску у розмірі 4 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розрахований відповідно до загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта із суми – 7 179 360, 00 грн.
Тому позивач просив стягнути з відповідача 287 174, 40 грн основного боргу (пайового внеску) та за прострочення виконання грошового зобов`язання - 177 925, 94 грн інфляційних втрат, 33 752, 83 грн 3% річних.
Поряд з цим, відповідач 16.12.2025 сплатив позивачу 93 411, 60 грн пайового внеску.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.
Щодо основного боргу.
Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі – Закон №132-IX, набрав чинності – 17.10.2019) виключено статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою до 01.01.2020 було передбачено зобов`язання замовника будівництва взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, шляхом перерахування грошових коштів до прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію до місцевого бюджету.
Водночас у розділі ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX передбачено порядок пайової участі замовника будівництва, який впроваджено законодавцем з 01.01.2020 для об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені та об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.
В абзаці 2 пункту 2 розділу ІІ Закону №132-IX передбачено розмір пайової участі, який протягом 2020 року замовники будівництва перераховують до відповідного місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, - для нежитлових будівель та споруд – 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта.
Тобто відповідач мав обов`язок сплатити (пайовий внесок) до місцевого бюджету для створення і розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту до введення об`єкта в експлуатацію, тобто до 14.05.2021.
Відповідач, всупереч приписам законодавства не сплатив на момент подання позову пайового внеску.
Слід зазначити, що позивач провів нарахування виходячи із кошторисної вартості, зазначеної в повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) - 7 179 360, 00 грн.
Однак враховуючи зміни до Повідомлення про початок будівельних робіт, кошторисна вартість, яка відображена в Декларації про готовність до експлуатації об`єкта становить 2 335 290, 00 грн.
Тому пайовий внесок слід розраховувати саме із суми 2 335 290, 00 грн і такий становить 93 411, 60 грн.
Відповідач під час розгляду справи оплатив позивачу зазначену суму пайового внеску, тому на підставі статті 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у цій частині підлягає закриттю.
Водночас у задоволенні решти позовних вимог в частині основного боргу (пайового внеску) на суму 193 762, 80 грн слід відмовити.
Твердження позивача про те, що відповідач не повідомляв про зміни проектно-кошторисної документації та не звертався до позивача, суд відхиляє, оскільки повідомлення про зміни містить відтиск печатки позивача, яка підтверджує отримання повідомлення ще 21.12.2020.
Більше того, суд вважає обґрунтованими посилання відповідача, що міська рада і у позові посилається на Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта від 14.05.2021, у якій зазначено кошторисну вартість - 2 335 290, 00 грн, а повідомлення про початок виконання будівельних робіт зі змінами розміщений на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, який є загальнодоступним та відкритим. 
Тому позивач володів інформацією стосовно зміни кошторисної вартості будівництва за затвердженою проектною документацією та мав розраховувати суму несплаченого пайового внеску саме з фактичної (зміненої) вартості.
Щодо нарахованих інфляційних втрат та 3% річних. 
Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач також заявив до стягнення 33 752, 83 грн 3% річних та 177 925, 94 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 15.05.2021 по 14.04.2025 на суму заборгованості – 287 174, 40 грн.
Оскільки суд встановив, що відповідач мав обов`язок сплатити пайовий внесок на суму 93 411, 60 грн, то саме на цю суму слід нараховувати 3% річних та інфляційні втрати. 
Здійснивши власний розрахунок, суд встановив, що позивач підставно заявив до стягнення 10 979, 06 грн 3% річних та 57 875, 45 грн інфляційних втрат. 
У задоволенні решти нарахованих інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити за їх безпідставністю.
Щодо клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
Норми статті 625 Цивільного кодексу України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.
Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України).
Тому, оскільки застосування індексу інфляції до суми боргу фактично має на меті одержання кредитором того, на що він розраховував одержати у разі належного виконання боржником грошового зобов`язання, то стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 наголошено на тому, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, відповідач, просячи зменшити заявлений до стягнення позивачем розмір інфляційних втрат, помилково послався на положення статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, які передбачають право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.
Що стосується 3% річних, то згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
З огляду на те, що підставно заявлені до стягнення 3% річних становлять 10 979, 06 грн, які нараховано майже за 4 роки невиконання відповідачем грошового зобов`язання, суд не вважає їх очевидно неспівмірними щодо розміру основної заборгованості – 93 411, 60 грн.
Тому суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, стягнення із відповідача суми 3% річних у повному розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 10 979, 06 грн 3% річних та 57 875, 45 грн інфляційних втрат.
Щодо судових витрат.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 73, 74, 129, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Закрити провадження у справі в частині заявлених до стягнення 93 411, 60 грн основного боргу.
2. Позов задовольнити частково.
3. Стягнути з Приватного підприємства “Чарівниця” (місцезнаходження: 79031, місто Львів, вул. М. Максимовича, будинок 7; ідент код: 20776553) на користь Львівської міської ради (місцезнаходження: 79008, місто Львів, площа Ринок, будинок 1, ідент. код: 04055896) 57 875, 45 грн інфляційних втрат, 10 979, 06 грн 3% річних та 826, 25 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.02.2026.

Суддя Никон О.З.