Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
10 лютого 2026 р. справа № 520/22780/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Миколаївська, буд. 16Б,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61005, код ЄДРПОУ44017626) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2025/000108/2 від 06.03.2025;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807200/2025/000123 від 06.03.2025.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.
В обґрунтування позову та у відповіді на відзив позивач вказав, що надані до митного оформлення документи містять повні і достовірні відомості про митну вартість товару і не містять жодних розбіжностей, тому виключають будь-які які сумніви у заявленій митній вартості.
Відповідачем у відзиві на позов зазначено, що спрацювання ризиків АСАУР вже свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів, то логічно послідовним є твердження про те, що неподання декларантом на запит митного органу жодних додаткових документів свідчить про те, що обґрунтований сумнів митниці у правильності обрання методу визначення митної вартості та правильності її обчислення не був усунутий, що, в свою чергу, виключає можливість для митного органу визнати заявлену декларантом митну вартість.
Інші заяви по суті спору учасники не подавали.
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. 
Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.
Судом встановлено, 10 грудня 2024 року між LTD HRISTINA CONSULT 555 та ФОП ОСОБА_1 Договір купівлі-продажу № 1012
Відповідно до п. 1.1 Договору № 1012, Виробник зобов`язується передати у власність Покупця Продукцію (косметичні засоби), а Покупець зобов`язується прийняти Продукцію, оплатити її вартість та здійснювати розповсюдження Продукції на обумовленій Сторонами Території. 
Сторонами визначена наступна Територія розповсюдження продукції: територія країни України. (п. 1.2 Договору № 1012).
Згідно з п. 1.3. Договору № 1012 Продукцією є товари, а саме косметичні засоби, які вказуються Виробником в додатковій угоді за цінами узгодженими з Покупцем та в прайс-листі.
Продукція, яка є предметом даного Договору, виробляється за рецептурою, що належить Покупцю на виробничих потужностях Виробника (п. 1.4 Договору № 1012).
Покупець отримує ексклюзивні права на розповсюдження Продукції, яка передається за даним Договором, під торговою маркою «Flow of Beauty», що належить Покупцю, без будь-яких зобов`язань Виробника перед третіми особами (п. 1.6 Договору № 1012).
Покупець отримує ексклюзивні права на розповсюдження Продукції, яка передається за даним Договором, під торговою маркою «Flow of Beauty», що належить Покупцю, без будь-яких зобов`язань Виробника перед третіми особами (п. 1.6 Договору № 1012).
Усі витрати, пов`язані з просуванням, маркетингом, розповсюдженням на визначеній Сторонами Території, покриває Покупець без будь-яких зобов`язань для Виробника (п. 1.7 Договору № 1012).
Згідно з п.2.6 Договору Покупець зобов`язаний купувати Продукцію в Виробника на суму не менше 20000 (двадцять тисяч) євро в рік. 
Відповідно до п.4.5 Договору поставка продукції здійснюється на умовах FCA Kostenets Bulgaria, згідно з правил Інкотермс 2010. Термін поставки Продукції в України складає 60 днів з дати отримання попередньої оплати Виробником.
Згідно з п. 6.2 Договору Покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% від суми, яка вказана у наданому Виробником прайс листі протягом 3-х (трьох) робочих днів з дати підтвердження замовлення Виробником. Іншу частину – 50% Покупець сплачує за один день до дати відвантаження Продукції. Виробник зобов`язаний повідомити Покупця про дату відвантаження Продукції.
05.03.2025 року до митного поста «Барабашово» Харківської митниці ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) була подана до митного контролю та митного оформлення електронна митна декларація (далі – МД) №25UA807200003127U0 на товари: «Косметичні засоби для догляду за шкірою та макіяжу розфасовані не для роздрібної торгівлі…, код за УКТЗЕД 3304990000, країна виробництва BG (Болгарія)», що надійшли на адресу ФОП ОСОБА_1 , за договором купівлі-продажу з LTD «HRISTINA CONSULT 555», 2042 Kostenetz, 9, Republika street, BOLGARIA.
У графі 44 ЕМД №25UA807200003127U0 від 05.03.2025 декларантом зазначені відомості про наступні документи: Сертифікат якості (Certificate of quality) - 24.02/25 від 27.02.2025; Пакувальний лист (Packing list) - б/н від 24.02.2025; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) - 0000003320 від 12.12.2024; Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) - 0000003404 від 24.02.2025; Автотранспортна накладна (Road consignment note) - 310959 від 27.02.2025; Навантажувальний документ (Bordereau) відгрузочна специф. - б/н від 24.02.2025; Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate - EUR. 1) А 0000252140 від 27.02.2025; Банківський платіжний документ, що стосується товару платіжна інструкц. - №40 від 23.12.2024; Банківський платіжний документ, що стосується товару платіжна інструкц.- №41 від 24.02.2025; Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги - №2 від 27.02.2025; Прейскурант (прайс-лист) виробника товару - б/н від 01.01.2025; Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів - 1012 від 10.12.2024; Договір про надання послуг митного брокера - 17/02-25 від 17.02.2025; Договір (контракт) про перевезення - 20/02/1 від 20.02.2025; Інші некласифіковані документи реєстрація - ТМ від 11.06.2024; Інші некласифіковані документи - Фото від 05.03.2025; Копія митної декларації країни відправлення - 25BG005807А07278В0 від 27.02.2025.
Під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД №25UA807200003127U0 від 05.03.2025 спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів (додаються), зокрема за кодом: 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості); 106-2 (Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів).
06.03.2025 до спецпідрозділу митниці (управління контролю та адміністрування митних платежів) був направлений запит №113 щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості товарів за ЕМД №25UA807200003127U0 від 05.03.2025.
У зв`язку з тим, що подані документи не спростовували в повній мірі сумнівів митниці щодо дійсності задекларованої найнижчої митної вартості оцінюваних товарів та ненаданням позивачем всіх витребовуваних додаткових документів, відповідачем прийнято рішення про неможливість визначення митної вартості за першим методом (за ціною угоди), та прийнято рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів № UA 807000/2025/000108/2 від 06.03.2025, подані згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 53 МКУ містять розбіжності, що впливають на правильність визначення митної вартості, а саме:
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.
Відповідно до статті 246 Митного кодексу України (далі - МКУ) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.
Для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення (далі - АСМО “Інспектор”).
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МКУ), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Вказані положення МКУ кореспондуються з положеннями частини 2 статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року про те, що оцінка імпортованого товару повинна ґрунтуватися на “дійсній вартості” імпортованого товару, вартості.
Згідно з Угодою про застосування статті VII ГАТТ первинною основою для митної вартості за цією Угодою є "контрактна вартість", визначена в статті 1.
При цьому статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
Частиною 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) визначено, що оцінка імпортованого товару повинна ґрунтуватися на “дійсній вартості” імпортованого товару, під якою слід розуміти ціну за якою такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умови повної конкуренції.
Згідно із статтею 51 МКУ, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МКУ. Загальні положення щодо митної вартості товарів та методів її визначення встановлені в розділі III МКУ.
Відповідно до частини 4 статті 58 МКУ митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України - є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Згідно з частиною 10 статті 58 МКУ при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, серед інших: витрати, понесені покупцем: комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту , порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Статтею 52 МКУ декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, зобов`язано в тому числі подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
У випадках, передбачених МКУ, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МКУ).
Частиною 2 статті 53 МКУ передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом у відповідності до ст. 54 МКУ, під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Процедура контролю за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється відповідно до Угоди про застосування статті VII ЕАТТ, розділу III Митного кодексу України, Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 01.07.2021 № 476 (далі - Методичних рекомендацій №476), та поданих до митного оформлення документів.
За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МКУ, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками. Форми та обсяги контролю, визначені в Переліку митних формальностей за результатами застосування СУР, виконуються посадовими особами митниці (митних постів) при проведенні митного контролю з урахуванням виду митної формальності та повідомлення до митної формальності, а також відповідно до вимог нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та/або митного оформлення товарів, транспортних засобів.
Відповідно до частини 4 статті 320 МКУ форми та обсяги митного контролю, визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті, є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається.
У частині контролю за митною вартістю товарів такими митними формальностями є різні форми перевірки документів та матеріалів.
Відповідно до глави 2 Методичних рекомендацій № 476 робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється, серед іншого, шляхом: перевірки повноти інформації, що міститься у документах, які подаються до митного оформлення; перевірки товаросупровідних документів щодо наявності достатнього опису товарів, що декларується, їх кількості, ціни за одиницю товару та загальної вартості; ідентифікації цих даних з товарами, що подаються до митного оформлення; перевірки документів, що місять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування; перевірка документів, що містять відомості про страхування; перевірки включення/не включення складових митної вартості; перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість; вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; перевірки та аналізу документів, додатково поданих митному органу декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до ст.53 МКУ; порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення “Інспектор”.
При цьому, згідно глави 5 Методичних рекомендацій № 476 спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби та інформація, отримана з мережі Інтернет, можуть використовуватися як джерела інформації під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків.
Системний аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що виявлені митницею розбіжності у поданих до митного оформлення документів правомірно зумовили початок процедури митних консультацій.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:
1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 1) у випадках, встановлених МКУ, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;
2) у випадках, встановлених МКУ, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.
Оскільки документи, подані на виконання частини 2 та 3 статті 53 МКУ містили розбіжності, декларанта було зобов`язано надати додаткові документи на виконання частини 3 та 4 статті 53 МКУ.
Оцінюючи підстави для прийняття оскаржуваних рішень, суд встановив таке.
Щодо посилання митного органу, що рівень митної вартості товару нижчий, ніж рівень митної вартості на подібні товари, суд зазначає наступне. 
Відповідач зазначив, що у результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, було встановлено, що рівень митної вартості товару згідно з даними ЄАІС, №UA807200/2024/015305 (24UA807200015305U4) від 16.10.2024 товар № 1 , задекларований рівень митної вартості – 17,02 дол.США/кг (16,05 Євро/кг). Джерелом інформації для даного Рішення по товарам є наявна у митного органу цінова інформація щодо раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях: №UA807200/2024/015305 (24UA807200015305U4) від 16.10.2024 з митною вартістю 17,02 дол. США/кг (код товару згідно з УКТЗЕД 3304990000, назва товару: «Косметичні засоби для засоби для макіяжу, розфасовані не для роздрібної торгівлі..», країна походження BG (Болгарія), торговельна марка Flow of Beauty, виробник HRISTINA CONSULT 555 Ltd, вага нетто 5100, умови поставки FCA Отже, митна вартість товару, визначена за резервним методом, становить: 17,02 дол.США/ кг * 5600 кг = 95 312 дол.США.
Відповідно до ч.4 ст.60 МК України ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
Відповідно до ч.5 ст.60 МК України у разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.
Відсутність доведеного поза розумним сумнівом факту прийнятної подібності товару та прийнятної подібності умов поставки/імпорту не дозволяє використовувати рівні/однакові показники митної вартості товару до цілком окремих та самостійних господарських операцій, котрі здійснюються різними суб`єктами господарювання – юридичними особами приватного права за відсутності доказів доведеного в установленому законом порядку наміру на отримання безпідставної податкової вигоди за рахунок штучного заниження вартості (ціни) товару за зовнішньоекономічним договором/контрактом.
Наведене підтверджується змістом Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 (далі – Правила №598), оскільки у графі 33 рішення про коригування митної вартості "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Проте, текст оскарженого рішення про коригування митної вартості не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, про обсяги партій, про умови поставок, про зміст письмово відображених комерційних домовленостей між резидентом України та іноземним постачальником, про невідповідність цінових показників товару предмету - імпорту відомостям прайс-листів чи будь-яких аналогічних документів виробника товару тощо.
Застосування суб`єктом владних повноважень з причини спрацювання модуля АСАУР ціни товару у межах інших поставок за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд у даному конкретному випадку вважає необґрунтованим, позаяк самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для формування вичерпного управлінського судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів, однаковість параметрів поставок.
Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару.
Проте, у спірних правовідносинах, як з`ясовано судом, митницею такого порівняння зроблено не було.
До суду документів, котрі б висвітлювали характеристики імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, подано не було.
Щодо доводів митного органу про те, що документ під кодом 3014 від 01.01.2025 б/н не може вважатися прайс-листом з огляду на те, що за своїм змістом він є комерційною пропозицією та охоплює лише товари, зазначені в інвойсах від 12.12.2024 №0000003320 та від 24.02.2025 №0000003404, суд зазначає таке. 
Прайс-лист (прейскурант) є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює обов`язкових вимог до його змісту, реквізитів, адресата чи повноти переліку товарів. Такий документ може оформлюватися як виробником товару, так і продавцем, у тому числі щодо окремих товарних позицій та з урахуванням умов конкретних господарських відносин. 
Сам по собі факт того, що прайс-лист складений щодо конкретного покупця або містить ціни на обмежене коло товарів, не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості та не підтверджує заниження ціни товару. Митне законодавство не забороняє застосування індивідуального ціноутворення, зумовленого умовами договору, обсягами поставок, комерційною моделлю співпраці чи іншими об`єктивними чинниками. Крім того, наявність або відсутність у прайс-листі окремих відомостей не може розцінюватися як самостійна та достатня підстава для невизнання митної вартості товару, визначеної за першим методом, без встановлення конкретних розбіжностей у поданих декларантом документах та без доведення впливу таких обставин на числове значення митної вартості.
Щодо доводів митного органу про те, що відвантажувальна специфікація від 24.02.2025 б/н була подана декларантом не в повному обсязі (лише на одній сторінці), у зв`язку з чим неможливо ознайомитися з інформацією, що міститься у цьому документі, суд зазначає таке. 
Як убачається з матеріалів справи, відвантажувальна специфікація б/н від 24.02.2025 (графа 44 митної декларації, код документа 0787) була подана позивачем разом з іншими документами, що підтверджують визначення митної вартості товарів за договірною ціною. Відомості, зазначені у цій специфікації, повністю узгоджуються з даними, наведеними в інвойсах та прайс-листі, поданих до митного оформлення. 
Суд звертає увагу, що сам по собі факт подання документа не в повному обсязі або наявність у ньому формальних недоліків не може свідчити про недостовірність заявленої митної вартості, якщо відомості, необхідні для її визначення, містяться в інших поданих декларантом документах та є взаємоузгодженими між собою. 
При цьому митним органом не доведено, яка саме інформація з відвантажувальної специфікації є відсутньою, яким чином її неподання унеможливило перевірку заявленої митної вартості та як це вплинуло на її числове значення. За таких обставин наведені доводи митного органу носять формальний характер та не можуть бути підставою для невизнання митної вартості товару, визначеної за першим методом.
Щодо посилання митного органу, що Інвойси від 12.12.2024 №0000003320, від 24.02.2025 №0000003404 не містять умов, суд зазначає таке. 
Згідно з п. 6.2 Договору Покупець здійснює попередню оплату у розмірі 50% від суми, яка вказана у наданому Виробником прайс листі протягом 3-х (трьох) робочих днів з дати підтвердження замовлення Виробником. Іншу частину – 50% Покупець сплачує за один день до дати відвантаження Продукції. Виробник зобов`язаний повідомити Покупця про дату відвантаження Продукції.
Судом встановлено, що Інвойси № 0000003320 від 12.12.2024 та № 0000003404 від 24.02.2025 містять посилання на Договір №1012 від 10.12.2024.
Як убачається з матеріалів справи декларантом до митного органу надано платіжні інструкції №41 від 24.02.2025 на суму 2585 EUR та №42 від 23.12.2024 на суму 38656,50 EUR.
За таких обставин відсутність детального відтворення умов оплати безпосередньо в тексті інвойсів не свідчить про відсутність таких умов у правовідносинах сторін та не може розцінюватися як ознака недостовірності заявленої митної вартості. Митним органом не доведено, яким чином наведені обставини унеможливили перевірку митної вартості товарів або вплинули на її числове значення. Отже, зазначені доводи митного органу є формальними та не можуть бути підставою для невизнання митної вартості, визначеної за першим методом.
Щодо доводів митного органу про транспортні витрати суд зазначає таке.
Відповідно до договору №20/02/1 на надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному та міжміському сполученні, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , витрати на доставку вантажу косметики автомобілем IVECO № НОМЕР_2 за маршрутом с. Костенець (Болгарія) – м. Харків (Україна) становили 79 200,00 грн (дистанція 2000 км). 
ФОП ОСОБА_2 виставив рахунок №2 на відповідну суму, а також надано CMR від 27.02.2025 №3109595, у якому зазначено той самий автомобіль № НОМЕР_2 , маршрут перевезення та обсяг вантажу. 
Довідка про транспортно-експедиційні витрати №27/1 від 27.02.2025 підтверджує фактичні витрати на транспортування, понесені покупцем. 
Суд зазначає, що ці витрати коректно враховані при визначенні митної вартості товару відповідно до умов договору FCA, оскільки за Інкотермс 2010 витрати на транспортування від виробника до митного пункту передачі покладаються на покупця і не включаються до ціни договору. Фактичне підтвердження сумою рахунку, довідкою та CMR виключає будь-які підстави для заперечень щодо неврахування цих витрат митним органом. 
Отже, твердження митного органу про нібито непідтвердженість транспортних витрат є необґрунтованим і не може бути підставою для коригування митної вартості товару.
Згідно з частиною 6 ст.54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
- невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
- неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Досліджуючи аргументи учасників справи щодо виявлених розбіжностей, суд зазначає, що виявлення розбіжностей у наданих до митного оформлення документів має наслідком початок процедури митних консультацій, утім, якщо внаслідок ретельної перевірки числових значень складових митної вартості перевірки митним органом не буде виявлено недоліків стосовно визначення митної вартості товарів за ціною контракту, рішення про коригування митної вартості не приймається.
Існування у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти необхідні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. 
Аналіз положень ч. 3 ст. 53, частин першої, другої та п`ятої ст. 54, ст.58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
В означеному контексті суд враховує правову позицію Верховного Суду України від 21 березня 2023 року по справі №815/5817/17: митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості і може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Зазначені митницею розбіжності та недоліки документів на підтвердження митної вартості товару у своїй сукупності не можуть свідчити про неможливість застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, внаслідок помилкового тлумачення відповідачем норм митного законодавства та неуважного вивчення документів, зокрема, щодо зазначення умов оплати товару, умов його поставки, деталей заповнення обов`язкових документів в частині зазначення номеру контейнера, тощо, що призвело до надмірного формалізму та прийняття необґрунтованих рішень.
З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що митницею протиправно прийнято рішення про неможливість визначення митної вартості за першим методом (за ціною угоди) та рішення про коригування митної вартості оцінюваного товару за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі “Трофимчук проти України” ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Щодо посилань учасників справи на правові позиції Верховного Суду суд зазначає, що учасниками справи не наведено обґрунтувань стосовно тотожності правовідносин у цьому спорі та у вказаних постановах, зокрема, щодо подібності договірних умов та імпортованих товарів, самостійно судом такої тотожності не встановлено, що виключає можливість їх застосування до спірних правовідносин за умови врегулювання цього спору нормами права, що не допускають множинності тлумачення.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Задовольнити позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Миколаївська, буд. 16Б,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61005, код ЄДРПОУ44017626) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови.
Визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA 807000/2025/000108/2 від 06.03.2025.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 807200/2025/000123 від 06.03.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (вул. Миколаївська, буд. 16Б,м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61005, код ЄДРПОУ44017626) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 3402 (три тисячі чотириста дві) грн 49 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 10 лютого 2026 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ