Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

       01 грудня 2025 року                                          м. Рівне

Справа № 570/3499/25
Провадження № 33/4815/1049/25

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю:
захисника – Михайлова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Михайлова В.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року, –

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`ять років без оплатного вилученням транспортного засобу.
З матеріалів справи вбачається, що 28 червня 2025 року о 13 годині 34 хвилини на 137 км автодороги Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем "Audi", реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії. Вказане правопорушення вчинив повторно протягом року (Постанова серії ЕНА № 3013924 за ч.2 ст.126 КУпАП), чим порушив п.2.1 "а" Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП. 
В поданій апеляційній скарзі захисник Михайлов В.О. просить постанову суду від 22 вересня 2025 року скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, за обставин вчинення дій в стані крайньої необхідності.
Зазначає, що суд першої інстанції неповно та не об`єктивно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Вказує, що 28 червня 2025 року ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 за встановлених в протоколі обсотаних, однак цей автомобіль він терміново відвозив своєму брату – ОСОБА_2 , який перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14.07.2023 року та відбував у зону бойових дій, а вже наступного дня 29.06.2025 року мав бути в Донецькій області.
Наголошує, що їхати без документів його змусила ситуація, так як військова частина не забезпечує транспортом брата, а прибути потрібно було вчасно, тому перевезення його транспортного засобу була як крайня необхідність. Зауважує, що крім брата ОСОБА_3 на військовій службі перебувають ще два рідних брати ОСОБА_1 – ОСОБА_4 з 21.02.2023 року та ОСОБА_5 з 12.07.2025 року, тому ОСОБА_6 залишився фактично один з матір`ю та допомагає їй по господарству. Доводить, що жодної шкоди ОСОБА_1 будь-якій особі керуванням транспортним засобом без посвідчення водія не завдав, а діяв у стані крайньої необхідності, виконуючи термінове прохання рідного брата, яке було невідкладним, тому вважає, що вчинене ним порушення є менш значним, ніж відвернена шкода, оскільки неприбуття брата в розташування бойового підрозділу завдало б більшої шкоди, ніж те порушення, яке вчинив ОСОБА_1 .
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження. 
Відповідно до ст.285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 22 вересня 2025 року (а.с.10). 
Докази про надіслання йому та отримання ним копії постанови в матеріалах справи відсутні.
Апеляційна скарга подана адвокатом Михайлович В.О. через систему «Електронний суд» 17.11.2025 року (а.с.17).
Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
Заслухавши доводи захисника Михайлова В.О. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах таких доводів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
У відповідності зі ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
У поданій апеляційній скарзі не оспорюється доведеність вини ОСОБА_1 та правильність кваліфікації його дій за ч.5 ст.126 КУпАП, а тому апеляційний суд не наводить мотивів на підтвердження чи спростування висновків суду першої інстанції у цій частині.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно ч.2 ст.126 КУпАП, відповідальність настає за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортним засобом на строк від п`яти до семи років та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Із аналізу норм, які ставляться в провину ОСОБА_1 вбачається, що за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, передбачено безальтернативне стягнення у штрафу та позбавлення права керування транспортним засобом.
Так, ст.18 КУпАП передбачено, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. 
Між тим, матеріали справи не містять доказів про те, що 28 червня 2025 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані крайньої необхідності в розумінні статті 18 КУпАП.
Аналізуючи відеозапис із нагрудних камер працівників поліції судом встановлено, що під час спілкування ОСОБА_1 з поліцейськими він не вказував про те, що йому терміново потрібно було сісти за кермо та поїхати до брата. При цьому він сам зазначає, що не має посвідчення водія (час 01:25 хв.) та підтверджує, що на нього вже складали протокол за аналогічне правопорушення (час 02:25 хв.). Крім того на відеозаписі також зафіксовано, що в автомобілі разом з ним перебувала дівчина, яка також нічого не вказувала про вимушене керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Також ні ОСОБА_1 , ні його захисником з дати надходження справи до суду першої інстанції – 17.07.2025 року до дати її розгляду – 22 вересня 2025 року не було надано жодних пояснень про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані крайньої необхідності, тому на переконання апеляційного суду, така позиція захисту була сформована в процесі написання апеляційної скарги з метою уникнення відповідальності.
Таким чином, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов переконливого висновку, що надані докази у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. 
Доводи апеляційної скарги не відповідають обставинам справи, які у свою чергу встановлені послідовними, взаємоузгодженими доказами. Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до ст.33 КУпАП.
За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що постанова суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою та підстав для її скасування, як того просить захисник в апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст.6 ЄКПЛ, ст.294 КУпАП, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику Михайлову В.О. строк на апеляційне оскарження.
Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Михайлова В.О. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Рівненського апеляційного суду                                О.І. Полюхович