Справа № 3/593/13/2026 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" січня 2026 р. СУДДЯ Бережанського районного суду Тернопільської області Крамар В. М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу поліції №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Тетильківці Шумського району Тернопільської області, жительки АДРЕСА_1 , одруженої, має четверо малолітніх дітей, освіта базова вища, працюючої продавцем, до адміністративної відповідальності за ст. 1734 КУпАП впродовж року не притягувалася, 
за ч.3 ст. 1734 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 745422 від 25.11.2025 року, складеного ст. інспекторкою СЮП ВПП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області лейтенанткою поліції Вовк Х.А., 18.11.2025 року о 15 год. 30 хв. у приміщенні Бережанського ліцею № 1 учень 5-А класу ОСОБА_2 2015 р.н. вчинив булінг відносно учня 4 класу ОСОБА_3 , що виразилося у систематичних словесних образах, а також нанесенні двох ударів по обличчю руками, внаслідок чого потерпілий зазнав моральних та фізичних страждань.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 пояснила, що вину у вчиненні правопорушення не визнає, оскільки ОСОБА_3 першим розпочав конфлікт - обзивав ОСОБА_4 , а її син заступився за дівчинку, потім їх суперечка переросла в штовханину, під час якої син вдарив ОСОБА_3 .
Потерпілий ОСОБА_3 під час розгляду справи пояснив, що він на вулиці чекав на шкільний автобус, ОСОБА_2 обізвав його вареним пельменем, він відповів, тоді ОСОБА_2 його штовхнув, він штовхнув ОСОБА_5 у відповідь, після цього ОСОБА_2 бив його в голову, від таких дій він впав, в наступному він з матір`ю був в лікарні.
Законна представниця потерпілого ОСОБА_6 , під час розгляду справи пояснила, що після цього випадку в її сина ОСОБА_3 погіршився зір, було головокружіння, просить вжити заходи до ОСОБА_2 , який фізично сильніший за інших дітей, займається боксом. Також пояснила, що раніше вже був випадок, що ОСОБА_2 бив її сина і чоловік (батько ОСОБА_3 ) телефонував до ОСОБА_1 .
Допитаний під час розгляду справ про адміністративні правопорушення як свідок ОСОБА_7 повідомив, що він навчається в 5-Б класі Бережанського ліцею № 1 пояснив, що в той день він чув як ОСОБА_8 та ОСОБА_2 обзивали один одного та штовхалися, їх розборонила сестра ОСОБА_3 , однак вони майже одразу почали битися. Хто почав бійку і як саме хлопці почали билися не бачив.
Допитаний під час розгляду справ про адміністративні правопорушення як свідок ОСОБА_2 повідомив, що він навчається в 5-А класі Бережанського ліцею № 1, він разом з іншими дітьми чекав на шкільний автобус ОСОБА_8 першим штовхнув його, він відповів, в наступному вони билися.
Допитана під час розгляду справ про адміністративні правопорушення як свідок ОСОБА_9 повідомила, що протокол про адміністративне правопорушення у цій справі складено нею, булінгом є, зокрема, систематичне вчинення дій психологічного, фізичного насильства, що вчиняються стосовно учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого. В протоколі про адміністративне правопорушення нею наведено лише один факт такого насильства, який мав місце 18.11.2025 року, пояснити чому в протоколі про адміністративне правопорушення не наведено відомостей на підтвердження систематичності насильства зі сторони ОСОБА_2 щодо ОСОБА_3 не змогла.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч.1 та 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання принципу законності; завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ч.1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Розгляд справ про адміністративне правопорушення врегульовано главою 22 КУпАП, де в ст. 279 КУпАП встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Виходячи з системно-логічного тлумачення вказаних норм законодавства, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на підставі протоколу про адміністративне правопорушення в межах, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, шляхом перевірки за допомогою доказів, доданих до справи про адміністративне правопорушення, наявності відомостей, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлення в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, що зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення.
Ч. 1 ст. 1734 КУпАП передбачено відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.
Ч. 3 ст. 1734 КУпАП передбачено відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене малолітніми або неповнолітніми особами віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років.
Згідно з абз.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» булінг (цькування) це - психологічне, фізичне, економічне чи сексуальне насильство, тобто будь-яке умисне діяння (дія або бездіяльність), у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, яке систематично вчиняється особою стосовно дитини, з якою вони є учасниками одного колективу, або дитиною стосовно іншого учасника одного колективу та яке порушує права, свободи, законні інтереси потерпілої особи та/або перешкоджає виконанню нею визначених законодавством обов`язків.
Виходячи з наведеного, необхідною умовою наявності складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 1734 КУпАП, у поєднанні з відомостями, наведеними у протоколі про адміністративне правопорушення, є діяння учасників освітнього процесу, які полягають у систематичному психологічному, фізичному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої особи, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про освіту» учасниками освітнього процесу є: здобувачі освіти; педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; батьки здобувачів освіти; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.
П.8 ч.1 ст. 1 Закону України «Про освіту» встановлено, що здобувачі освіти це - вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, аспіранти (ад`юнкти), інші особи, які здобувають освіту за будь-яким видом та формою здобуття освіти
Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство це - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно з п. 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство це - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
П.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про систему охорони психічного здоров`я в Україні» встановлено, що психічне здоров`я - складова загального здоров`я та стан благополуччя, а не лише відсутність психічних та поведінкових розладів, за якого кожна особа може реалізувати власний потенціал, впоратися із життєвими труднощами, продуктивно і плідно навчатися та працювати, а також робити внесок у життя своєї спільноти
Виходячи з досліджених доказів у справах про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 встановлено факт дій її сина ОСОБА_2 , як учасника освітнього процесу (учня) щодо іншого учасника освітнього процесу малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , - які полягають у психологічному та фізичному насильстві, оскільки дії ОСОБА_2 спрямовані на залякування потерпілого, потерпілому було спричинено побоїв та викликали у потерпілого побоювання за свою безпеку.
Однак відсутні докази того, що такі дії ОСОБА_2 мали систематичний характер.
У справі «Малофєєва проти росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) встановив, серед іншого, порушення ч.3 ст.6 Конвенції у зв`язку з тим, що в протоколі про адміністративне правопорушення фабула правопорушення була сформульована лише в загальних рисах без конкретизації обставин вчинення правопорушення («проведення несанкціонованого пікету»), але національні суди, розглянувши справу без участі сторони обвинувачення (згідно законодавства РФ така участь не передбачена), відредагували фабулу правопорушення, зазначивши в постанові суду конкретні обставини правопорушення. У зв`язку з цим, на думку ЄСПЛ, заявниці була відома лише кваліфікація діяння, але не фактичні обставини обвинувачення. Таким чином, вона була позбавлена можливості належної підготовки до захисту.
У справі «Карелін проти росії» («Каrеlіn v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20 вересня 2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оцінюючи докази наявні в справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності приходжу до висновку, що провадження в справі слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 1734 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в матеріалах справ про адміністративні правопорушення відсутні відомості про те, що дії (бездіяльність) ОСОБА_2 мали систематичний характер.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження в справах щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 1734 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 1734 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілими, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя: