П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 грудня 2025 року 	 	справа 160/11227/25	

                    Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:
                              головуючий суддя  Суховаров А.В. 
                                    судді  Ясенова Т.І., Головко О.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 (суддя Врона О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про призначення пенсії по втраті годувальника

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.04.2025 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №046350019093 від 26.03.2025 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника; зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до заяви про призначення пенсії від 18.03.2025.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 відмовлено в задоволені позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги  в повному обсязі. Посилається на те, що суд першої інстанції неправильно тлумачив поняття «пенсійний вік», визначений у статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ототожнюючи його з правом на призначення пенсії за віком, яке залежить від наявності страхового стажу. Пенсійний вік – це досягнення певного віку, зокрема 60 років для жінок, і не може бути зведений лише до формального надання пенсії. Зазначає, що оскільки станом на дату звернення досягла 60 -річного віку, то відповідає вимогам пункту 2 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо визначення поняття непрацездатного члена сім`ї.
Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:          
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 16.12.1994 ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 17.03.1987 позивачка є матір`ю ОСОБА_3 , який відповідно до копії посвідчення  серії НОМЕР_3 від 19.01.2023 був учасником бойових дій і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 28.03.2023 та сповіщенням про смерть (загибель) Військової частини НОМЕР_5 №40/35/9/1-848 від 26.03.2023.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 18.03.2025 звернулась через веб портал Пенсійного фонду України із заявою та документами про призначення пенсії в разі втрати  годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №046350019093 від 26.03.2025, прийнятим за принципом екстериторіальності, відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника. За результатом розгляду документів, доданих до заяви відсутні документи, що підтверджують заявницю непрацездатною особою, оскільки вона не є особою з інвалідністю, не досягла 65 річного віку, а також відсутнє право як особи, що досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стаж, а саме період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – 32 роки. 
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено поняття непрацездатної особи. Так, непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Таким чином, з огляду на положення наведеної норми права, можливо дійти висновку про те, що непрацездатними членами сім`ї померлого визнаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю; чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли віку 65 років; чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Позиція позивачки, полягає в тому, що оскільки вона досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» – 60 років, то вона вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника.
В той же час, якщо приймати до уваги таку позицію, то вказане взагалі нівелює визначену законом таку ознаку непрацездатних осіб як - чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли віку 65 років, оскільки вже при досягненні 60 років, як вважає позивачка, чоловік (дружина), батько, мати будуть визнаватися непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника.
З приводу такої позиції позивачки слід звернути увагу на те, що стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком.
Так, частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, не менше 32 років з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року.
Таким чином, визначену частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ознаку непрацездатних осіб як - чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, у взаємозв`язку з положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», слід розуміти так, що д осягнення пенсійного віку законодавець пов`язує з виникненням в особи права на призначення пенсії за віком, а не лише з досягненням особою загального пенсійного віку – 60 років.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягла 60-річного віку, при якому необхідний страховий стаж становить 32 років, згідно розрахунку стажу (Форма РС-право) страховий стаж позивачки становив 08 років 06 місяців, то ГУ ПФУ в Кіровоградській області у спірному рішенні №046350019093 від 26.03.2025 правомірно було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 – без змін.

Постанова набирає законної сили з 09.12.2025 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.                      

   
Головуючий суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               судді                                                                      Т.І. Ясенова 

                               судді                                                                      О.В. Головко