Справа № 450/4699/25  Провадження № 2/450/481/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" січня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Мельничук І. І.
секретаря судового засідання  Дикої О. Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», в інтересах якого діє представник – Романенко Михайло Едуардович до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки в якості відповідальність за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 2 1316/260/11 у розмірі – 67559,97 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.04.2012 року Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалив рішення по справі № 2-1316/260/11, за яким вирішено стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 06/106/07-А від 02.08.2007 р. у розмірі 218936,66 грн. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства. Таким чином, рішення, яке виніс Пустомитівський районний суд Львівської області не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. Кредитний договір № 06/106/07-А від 02.08.2007 р. було укладено між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . В подальшому, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівлі-продажу права вимоги № 1930/К від 18 вересня 2019 року. Даний факт також підтверджено в судовому порядку - 14.11.2019 року Пустомитівський районний суд Львівської області постановив ухвалу по справі 2 1316/260/11, якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 06/106/07-А від 02.08.2007 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Тому, відповідно до укладених договорів станом на дату звернення до суду, Право вимоги за кредитним договором № 06/106/07-А від 02.08.2007 р належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239). Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства.
У зв`язку з чим, Позивачем було розраховано, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 19686,31 грн. та інфляційні збитки у розмірі 47873,66 грн. (разом становить 67559,97 грн), що підлягають сплаті Відповідачем за прострочення виконання рішення суду. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.
Ухвалою від 13.10.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 
У вказаний строк відповідач не надав суду відзиву на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 2 г ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов до наступного висновку:
відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.04.2012 року в справі №2-1316/260/11 позов Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в особі ЛФ ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредипромбанк» заборгованість за Кредитним договором №06/106/07-А від 02.08.2007 року в розмірі 217116,66 гривень, на поточний рахунок № НОМЕР_1 та понесені ним судові витрати, а саме: 1700,00 гривень сплаченого ним судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Вказаним рішенням суду встановлено, що 02.08.2007 року ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 06/106/07-А. Відповідно до умов Кредитного договору було відкрито Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 23 294,00 доларів США (двадцять три тисячі двісті дев`яносто чотири долари США 00 центів) за офіційним курсом Національного банку України на дату надання кожного кредиту терміном по 01 серпня 2012 року включно. Кредитні кошти надавались на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів, у тому числі: на купівлю автомобіля згідно з договором купівлі-продажу автомобіля №0000580 від 25 липня 2007р. - 18 910,00 доларів США (вісімнадцять тисяч дев`ятсот десять доларів США 00 центів); на сплату страхових платежів згідно з договором страхування № 01/17-039 від 02 серпня 2007р. - 1 096,00 доларів США (одна тисяча дев`яносто шість доларів США 00 центів). Процентна ставка за кредитами у національній валюті України дорівнює 15,7% (п`ятнадцять цілих і сім десятих) процента річних. Процентна ставка за кредитами в іноземній валюті дорівнює 12,1% (дванадцять цілих і одна десята) процента річних.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.11.2019 року в справі № 2-1316/260/11 ухвалено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» задоволити; замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні по примусовому виконанні рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.04.2012 року по цивільній справі № 2 1316/260/2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №06/106/07-А від 02.08.2007 року, з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (ЄДРПОУ 38750239).
З вказаної ухвали вбачається, що 18.03.2014 року ухвалою суду замінено стягувача з ПАТ «Кредитромбанк» на ПАТ «Дельта Банк». З наявного в матеріалах заяви копії Договору № 1405/К купівлі-продажу майнових прав між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» від 17.05.2019 року вбачається, що відповідно до Договору відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 06/106/07-А від 02.08.2007 року. 19.05.2019 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» уклали Договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 06/106/07-А від 02.08.2007 року. Відповідно до умов Договору № 1405/К купівлі-продажу майнових прав між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» від 17.05.2019 року, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками акціонерного товариства Універсал Банк, включно і до ОСОБА_1 .
Разом з тим, як вбачається із матеріалів позовної заяви, Наказом № 55-к від 25.07.2024 року на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства, вказане підтверджується також випискою з ЄДР № 140801500422 від 26.07.2024 року.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17 та від 11 березня 2024 року у справі №522/3342/22 зробив аналогічний висновок щодо подібних правовідносин.
Отже, у розумінні наведених положень закону позивач як кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
Відповідач будь-яких доказів виконання взятих на себе зобов`язань, що випливають з договору № 06/106/07-А від 02.08.2007 року, чи виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.04.2012 року в справі №2-1316/260/11 не надав.
Позивач просить покласти на боржника відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України.
Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України. Стягнення 3 % річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за основу взято прострочену суму заборгованості в розмірі 218936,66 гривень та відповідно заборгованість відповідача за період часу з 25.02.2019 по 23.02.2022 рр. становить 67559,97 гривень, яка складається з 3% річних в розмірі 19686,31 гривень, інфляційних втрат в розмірі 47873,66 гривень.
Зі сторони відповідача не надано будь-яких заперечень з приводу проведеного стороною позивача розрахунків, альтернативних розрахунків також не надано, а тому такі беруться судом до уваги.
Щодо строку пред`явлення позивачем до суду вимоги до відповідача слід зауважити наступне.
Так відповідно до положень статті 256 ЦК України право особи на звернення до суду за захистом свого цивільного права або інтересу може бути реалізоване протягом визначеного законом строку (в межах позовної давності).
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
При цьому згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Водночас частина п`ята даної статті Кодексу визначено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Так з встановлених судом обставин вбачається, що первісний кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості шляхом звернення з позовом до суду та в подальшому відступив вказане право позивачу у справі.
Пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені в тому числі статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Так постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Окрім того пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції, що була чинною станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, було визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Так Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено.
Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, зокрема востаннє Указом Президента України від 14 липня 2025 року №478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №4524-IX від 15 липня 2025 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 5 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб і такий діяв на момент пред`явлення позову та продовжує діяти на даний час.
Законом України від 14 травня 2025 року №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено, однак встановлено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Відтак вказаний Закон не має зворотної сили та до правовідносин у даній справі застосовуються вказані вище положення щодо зупинення перебігу позовної давності у період дії воєнного стану до набрання законної сили зазначеним Законом.
Відтак станом на час початку перебігу позовної давності для стягнення заборгованості договорами діяв карантин, відтак строк позовної давності був продовжений на строк такого, а у зв`язку з введенням воєнного стану 24 лютого 2022 року зупинений.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
В постанові Верховний Суд у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року у справі №206/2984/23, вказав на те, що строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли 2 квітня 2020 року продовжуються на строк дії такого карантину.
З врахуванням наведеного та того, що відповідач допустив порушення строків повернення кредитних коштів, позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача в користь позивача нараховану заборгованість в загальному розмірі 67559,97 гривень.
При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становлять 2422,40 гривень судового збору.
Керуючись статтями 81, 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», в інтересах якого діє представник – Романенко Михайло Едуардович, до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування за невиконання кредитного договору, - задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239) заборгованість у розмірі 67559,97 грн. (шістдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 97 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІН ФІНАНС» (м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ 38750239) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 01.01.2026 року.

Суддя	І.  І.  Мельничук