КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8338/2025

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/5383/15-ц

20 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Василишина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності у порядку спадкування,-
в с т а н о в и в:

У липні 2015 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності у порядку спадкування.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської держаної нотаріальної контори Київської області Саверою Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за  № 1-185, її батько ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , подарував їй ( ОСОБА_1 ) за цією адресою1/2 частку житлового будинку без надвірних будівель. Згідно з пунктом 1 вказаного договору дарування житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 600 кв.м,, житлова площа будинку становить 49,6 м2, до будинку примикають надвірні будівлі: сарай, гараж, вбиральня.
За умовами вказаного договору дарування у конкретне користування  ОСОБА_1 переходять приміщення житлового будинку, позначені на плані цифрами: № 1 корисною площею 6,4 кв.м., № 2 корисною площею 9,2 кв.м, № 3 жилою площею 10,5 кв.м, № 4 жилою площею 14,4 кв.м, та № 5 жилою площею 10,4 кв.м.
27 січня 1985 року на підставі вказаного вище договору дарування від 24 січня 1985 року Бориспільським міжміським бюро технічної інвентаризації за нею на праві особистої приватної власності зареєстровано об`єкт нерухомості в розмірі половини житлового будинку без надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 .
Із довідки-характеристики зазначеного бюро технічної інвентаризації № 293 від 11 січня 1985 року, наданої ОСОБА_3 у нотаріальну контору для відчуження частини житлового будинку, відображена технічна характеристика житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 : житловий будинок А-1 дерев`яний, обкладений цеглою, жилою площею 49,6 кв.м, дійсною вартістю 6905 крб.; сарай «Б» дерев`яний, вартістю 902 крб.; гараж «В» шлакоблочний, вартістю 1072 крб.; вбиральня «Г» дерев`яна, вартістю 73 крб.; загальна дійсна вартість будівель і споруд 8952 крб.
Пунктом 2 цієї довідки передбачено, що за заявою власника відчужуються приміщення 1, 2, 3, 4, 5, жилою площею 35,3 кв.м, вартістю 4477 крб., що згідно з проведеним розрахунком складають половину житлового будинку, ідеальну частку.
Відповідно до службової відмітки нотаріуса від 24 січня 1985 року, ОСОБА_4 , 1934 року народження, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 , своєю заявою надала згоду на дарування її чоловіком ОСОБА_3 1/2 частки житлового будинку, який вони побудували у період шлюбу, своїй дочці ОСОБА_1 .
Згідно витягу з рішення виконкому Броварської міської ради народних депутатів Київської області від 14 грудня 1984 року № 484, ОСОБА_3 надано дозвіл на оформлення самовільно побудованого туалету та дозволено йому подарувати 1/2 частку житлового будинку площею 35,3 кв.м, корисною площею 50,9 кв.м, ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки Інспекції державного страхування міста Бровари № 11 від 16 січня 1985 року, виданої ОСОБА_3 , страхова оцінка споруд, належних йому на праві особистої власності за адресою: АДРЕСА_1 , становить 8952 крб.
Даний договір дарування укладався відповідно до вимог пунктів 58, 59, 60 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, у якій зазначалось, що у договорі про відчуження власником частки будинку за бажанням сторін може бути вказаний і порядок користування конкретними його частинам, а також порядок користування земельною ділянкою.
Усі наведені вище документи безспірно свідчать про те, що за договором дарування від 24 січня 1985 року ОСОБА_3 за згодою дружини  ОСОБА_4 подарував  ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку без надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю  4477 крб., зокрема, вказані приміщення житлового будинку, позначені цифрами 1, 2, 3, 4 і 5. Всього фактично подаровано три житлові кімнати, житловою площею  35,3 кв.м, та два допоміжних приміщення будинку корисною площею 15,6 кв.м, загальна площа подарованих приміщень, а саме 1/2 частки будинку становить 50,9 кв.м.
Таким чином, на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року позивачу на праві власності належить не лише частка житлового будинку без надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 , але й конкретно визначені цим договором приміщення даного будинку: № 1 корисною площею  6,4 кв.м,, № 2 корисною площею 9,2 кв.м, № 3 жилою площею 10,5 кв.м, № 4 жилою площею 14,4 кв.м,, № 5 жилою площею 10,4 кв.м.
Відповідач у справі ОСОБА_2 рідний брат позивачки.
На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 08 лютого 2002 року позивачу та 24 травня 2011 року відповідачу Броварською міською державною нотаріальною конторою Київської області, сторонам у справі після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їхньої матері ОСОБА_4 на праві власності належить по 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на цю 1/4 частку позивачем зареєстровано 20 лютого 2002 року, відповідачем- 30 листопада 2011 року.
Спадкове майно, на яке кожній із сторін видавалися свідоцтва про право на спадщину, складалося з 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично становить житлову кімнату, позначену на планіяк приміщення 2-2 житловою площею 14,3 кв.м., та надвірних будівель: гаража «В», вбиральні «Г», огорожі «N».
Після смерті    ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишилося ще спадкове майно, що на час відкриття спадщини мало статус самовільно зведеного, а саме: прибудова «а3» (приміщення 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та надвірні будівлі: сарай «Е», гараж «Д», сарай «Ж», про що зазначено у вказаних вище свідоцтвах про право на спадщину за законом, яке при видачі цих свідоцтв нотаріусом не враховувалися.
На даний час це спадкове майно, побудоване батьками самовільно, належить сторонам на праві власності в рівних частках, самовільним уже не вважається, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріальною контрою позивачу відмовлено з формальних причин.
Відповідач не визнає у повному обсязі її право на зазначене майно, тому її право власності порушено.
З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог (а.с. 140-143 том 2)  ОСОБА_1 остаточно просила просила суд у порядку поділу майна, що є у спільній частковій власності: 
- виділити їй у власність за договором дарування у натурі частку житлового будинку без надвірних будівель по АДРЕСА_1 , що складається з приміщень: веранда літ. 1-1-1, площею 6,40 кв. м; кухня  літ. 1-1-2, площею 9,10 кв. м; житлова кімната літ. 1-1-3, площею 10,50 кв. м, житлова кімната літ. 1-1-4, площею 14,40 кв. м, житлова кімната літ. 1-1-5, площею 10,40 кв. м, загальною площею 50,80 кв. м, з них житловою - 35,30 кв. м та корисною 15,50 кв. м;
- визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на частку вказаного житлового будинку з будівлями та спорудами, що складається з частки приміщень будинку будівель та споруд: житлової кімнати, літ. 2-2, площею 14,3 кв. м, надвірних будівель: гаража літ. «В», вбиральні літ. «Г» та огорожі літ. «N»;
- визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на частку усіх будівельних матеріалів та обладнання, що були використані при будівництві приміщень прибудови літ. «а3», жилою площею 31,2 кв. м, розміром 9,36 х 4,70 м, з яких: коридор 2-1, площею 6,3 кв. м, котельня 2-4, площею 4,0 кв. м, санвузол 2-5, площею 4,0 кв. м, кухня 2-6, площею 10,0 кв. м, та допоміжна кімната 2-7, площею  6,9 кв. м;
- визнати за відповідачем  ОСОБА_2 право власності у порядкуспадкування за законом на частку житлового будинку з будівлями та спорудами, що складається з частки приміщень будинку будівель та споруд: житлової кімнати літ. 2-2, площею 14,3 кв. м, надвірних будівель: гаража літ. «В», вбиральні літ. «Г» та огорожі літ. «N»;
- визнати за відповідачем  ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за законом на частку усіх будівельних матеріалів та обладнання, що були використані при будівництві приміщень прибудови літ. «а3», жилою площею 31,2 кв. м, розміром 9,36 х 4,70 м, з яких: коридор 2-1, площею 6,3 кв. м, котельня 2-4, площею 4,0 кв. м, санвузол 2-5, площею 4,0 кв. м, кухня 2-6, площею 10,0 кв. м, та допоміжна кімната 2-7, площею 6,9 кв. м.
У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування на нежитлові приміщення, зміну розміру часток у житловому будинку та стягнення грошової компенсації.
Ухвалою суду від 10 листопада 2015 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження з позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності упорядку спадкування та встановлення порядку користування земельною ділянкою.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року зустрічну позовну заяву  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування на нежитлові приміщення, зміну розміру часток у житловому будинку та стягнення грошової компенсації залишено без розгляду.
Справа судом розглядалась неодноразово.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада
2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Під час нового розгляду справи рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності у порядку спадкування та встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково.
Поділено в натурі між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок  АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_1 зі спільної часткової власності в натурі 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до варіанту, вказаного у висновку
№ 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року (додаток № 2, аркуш 1) за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи у справі
№ 361/5383/15-ц, а саме наступні приміщення: (загальною площею 50,9 кв.м) веранду
1-1, площею 6,4 кв.м, кухню 1-2, площею 9,2 кв.м, житлову 1-3, площею 10,5 кв.м, житлову1-4, площею 14,4 кв.м, житлову 1-5, площею 10,4 кв.м, всього по квартирі 1, площа 50,9 кв.м, господарські споруди: погріб літ. «е», вбиральня літ. «И», огорожа «N».
Виділено ОСОБА_2 зі спільної часткової власності в натурі 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до варіанту, вказаного у висновку
№ 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року (додаток № 2, аркуш 1) за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи у справі
№ 361/5383/15-ц, а саме наступні приміщення: (загальною площею 45,5 кв.м) коридор
2-1, площею 6,3 кв.м, житлова 2-2, площею 14,3 кв.м, котельня 2-4, площею 4,0 кв.м, санвузол 2-5, площею 4,0 кв.м, кухня 2-6, площею 10,0 кв.м, допоміжна 2-7, площею
6,9 кв.м, ганок, всього по квартирі 2 площа 45,5 кв.м, господарські споруди: гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г».
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за відхилення від ідеальної частки співвласників житлового будинку   АДРЕСА_1 у розмірі - 216 024 (двісті шістнадцять тисяч двадцять чотири) грн. 00 коп.
Припинено право спільної часткової власності на будинок   АДРЕСА_1 .
Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, відповідно до часток співвласників та здійсненого поділу житлового будинку в натурі.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 234 (двісті тридцять чотири) грн. 60 коп.
В іншій частині позову - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути на її користь з відповідача всі судові витрати, понесені нею у зв`язку з розглядом даної цивільної справи.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції допущена неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження та оцінки, неподання доказів з поважних причин та неправильного визначення характеру та змісту правовідносин сторін у справі. 
Посилається на те, що вона заперечує проти доказів, незаконно поданих відповідачем, та незаконно використаних судом першої інстанції.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Верховний Суд, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у постанові від 17 березня 2021 рокузазначив, що суди, у порушення зазначених вимог закону, належним чином не звернули уваги на доводи ОСОБА_1 про те, що вона має право саме на виділення у власність в натурі частки належного їй житлового будинку.
Позивач вважає, що суд першої інстанції не виконав жодної вимоги постанови Верховного Суду від 17 березня 2021 рокута ще й додатково при вирішенні спору допустив порушення багатьох чинних норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, суд першої інстанції незаконно поклав в основу свого рішення судову експертизу від 2017 року, яка не відображає дійсну ринкову вартість спірного майна на час ухвалення рішення. Ця експертиза заслуговувала на увагу тільки в незмінній частині, та могла бути використана виключно для того, щоб довести факт, що спадкове майно можливо поділити тільки визначивши його дійсний обсяг та шляхом визнання на спадкове майно саме рівного права власності сторін у справі, як спадкоємців. 
Оскільки, експертизу проводити у справі було неможливо, то суд першої інстанції не повинен буврозглядати даний незаконний варіант поділу майна. 
Позивач вважає, що застосований судом першої інстанції варіант поділу майна виключає рівний з відповідачем захист її майнових прав та інтересів щодо спірного майна. 
А питання грошової компенсації на суму грошей, вказану в експертизі 2017 року, не повинно було судом розглядатися взагалі, ні для неї, ні для відповідача.Фактично, суд першої інстанції віддав цілісний об`єкт нерухомості відповідачу за безцінь.
Суд першої інстанції в основу рішення поклав довідку відповідача про те, що ОСОБА_2 звертався без згоди позивача щодо спільного спадкового майна - самовільної прибудови та передав за рішенням суду відповідачу самовільну прибудову за вартістю, як будівельні матеріали.
При цьому, суд першої інстанції незаконно виділив відповідачу все спадкове майно - половину житлового будинку, без жодної позовної вимоги позивача чи відповідача, про припинення права власності позивача на своє спадкове майно - 1/4 частку житлового будинку - об`єкту нерухомості.
Отже, на переконання сторони позивача, суд першої інстанції не просто вийшов за межі заявлених вимог, а передав відповідачу цілісний об`єкт нерухомості у місті Бровари, що складається зі стовідсоткової частини її спадщини і складає 1/4 частку всього житлового будинку, або 1/2 від спадщини їх батьків, за безцінь, без його процесуального прохання.
Закон, дійсно, не виключає такий поділ об`єкту нерухомості, але, виключно, за умови її згоди, вона ж такої згоди ніколи не давала, про що свідчать матеріали справи.
Неправомірним є рішення суду першої інстанції і в частині задоволення позову позивача про встановлення порядку користування земельною ділянкою без таких підтриманих нею позовних вимог та без проведення у справі відповідної експертизи.
Отже, усі вказані нею порушення, які були допущені судом першої інстанції, привели до ухвалення судом необґрунтованого та незаконного рішення, яким їй фактично незаконно було відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 10 липня 2025 року позивач  ОСОБА_1 надала пояснення, підтримавши доводи апеляційної скарги, просила суд оголосити у справі перервуз тих підстав, що вона бажає скористатись послугами адвоката.
В наступні судові засідання, призначені судом апеляційної інстанцї на 11 вересня 2025 року, 23 жовтня 2025 року, 20 листопада 2025 року учасники справи не з?явились.Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.
11 вересня 2025 року позивачем  ОСОБА_1 до суду подано клопотання про оголошення у справі перерви для вирішення питання участі адвоката Тасун Г.А. у даній справі (а.с. 56-64 том 5).
Протокольною ухвалою від 23 жовтня 2025 року судом визнано явку позивача в судове засідання на 20 листопада 2025 року обов?язковою (а.с. 70 том 5).
У судове засідання 20 листопада 2025 року позивач   ОСОБА_1 не з?явилась, участь адвоката в судове засідання не забезпечила.
У письмових поясненнях від 20 листопада 2025 року сторона позивача просить врахувати, що ні позивач, ні її представник не мають фізичної можливості з?явитися в судове засідання.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду жодного разу не з?явився, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений у встановленому законом порядку, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав.
З урахуванням вжитих судом апеляційної інстанції заходів щодо належного та завчасного повідомлення учасників справи, колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України, вважає, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому вважає можливим слухати справу у відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до договору обміну домобудівель від 06 серпня 1965 року батькові сторін у справі ОСОБА_3 належав будинок АДРЕСА_1 , жилою площею 49,6 кв.м. (а.с. 11, 121-122 том 1).
На підставі договору дарування від 24 січня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Саверою Л.Л., зареєстрованого у реєстрі № 1-185, ОСОБА_3 , за згодою дружини ОСОБА_4 , подарував дочці ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 без надвірних будівель. Зі змісту договору вбачається, що житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 600 кв.м, жила площа будинку становить 49,6 кв.м. До будинку примикають надвірні будівлі: сарай, гараж, вбиральня.
За умовами цього договору дарування у конкретне користування  ОСОБА_1 перейшли наступні приміщення житлового будинку: веранда 1-1, площею 6,4 кв. м, кухня 1-2, площею 9,2 кв. м, житлова кімната 1-3, площею 10,50 кв. м, житлова кімната 1-4, площею 14,4 кв. м, та житлова кімната 1-5, площею 10,40 кв. м. (а.с. 36-38том 2).
З відмітки на договорі вбачається, що 27 січня 1985 року за ОСОБА_1 на підставі вказаного договору дарування було зареєстровано у Бориспільському міжміському бюро технічної інвентаризації право власності на подаровану 1/2 частку житлового будинку без надвірних будівель, про що в реєстровій книзі зроблено запис
№ 20 (а.с.39 том 2).
Після укладення договору дарування у користуванні ОСОБА_1 , знаходилося 35,3 кв.м жилої площі будинку, а у батька сторін ОСОБА_3 - 14,3 кв.м, про що свідчать записи у будинковій книзі (а.с.141 - 151 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько сторін ОСОБА_3 , спадщину після його смерті прийняла мати сторін (дружина померлого) ОСОБА_4 , при цьому його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від прийняття спадщини після смерті батька відмовились на корить матері, що підтверджується матеріалами спадкової справи №99 до майна померлого ОСОБА_3 (а.с. 114-131 том 1).
28 березня 1998 року Броварською міською держаною нотаріальною конторою Київської області  ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності у спільному майні, набутому подружжям за час зареєстрованого шлюбу, а саме- на 1/4 частку житлового будинку    АДРЕСА_1 (а.с.186 том 1), а також свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 187 том 1).
Таким чином, після смерті ОСОБА_3 співвласниками житлового будинку  «А-1», дерев`яного, обкладеного цеглою, жилою площею 49,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , були: ОСОБА_1 її частка у будинку складала 1/2 без надвірних будівель та споруд, а також ОСОБА_4 , частка якої складала 1/2 з надвірними будівлями та спорудами (1/4 частка будинку як спільне майно подружжя та 1/4 частка будинку у порядку спадкування за законом).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла  ОСОБА_4 (мати сторін у справі). Після її смерті відкрилася спадщина щодо належного їй нерухомого майна, а саме 1/2 частки на спірний житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами.
З матеріалів спадкової справи № 385/2001 до майна померлої ОСОБА_4 вбачається, що спадщину після її смерті у рівних частинах прийняли її діти: дочка ОСОБА_1 та син  ОСОБА_2 . 
08 лютого 2002 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, що складається з 1/2 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Будинок дерев`яний, обкладений цеглою, позначений на плані «А-1», жилою площею 49,6 кв.м, з надвірними будівлями: гаражем, вбиральнею, огорожею, вартість спадкового майна становить 11 189 грн. 00 коп. У свідоцтві не враховуються самовільно побудовані: прибудова «а3» (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6) та сарай «Е», гараж «Д», сарай «Ж» (а.с.189 зворот том 1). 
24 травня 2011 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку спадкового майна, що складається з 1/2 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок позначений на плані «А-1», загальною площею 96,4 кв.м, жилою площею 49,6 кв.м, з надвірними будівлями: гараж «В», вбиральня «Г», вбиральня «И», огорожа «N», вартість майна становить 18 139 грн. 25 коп. Самочинно побудовані: прибудова «а3» (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7) сарай «Е» гараж «Д» та сарай «Ж» у свідоцтво не враховуються (а.с.10 та 196 зворот том 1).
Із наданих до матеріалів справи та досліджених судових рішень судом встановлено, що між сторонами у справі виникали спори щодо володіння та користування належним їм на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня
2012 року у справі № 2-3945/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 травня 2011 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 травня 2011 року, виданих на ім`я ОСОБА_2 . При розгляді вказаної справи по суті встановлено, що спадкове майно складалося саме з 1/2 частки спірного житлового будинку з надвірними будівлями, тому спадкове майно поділене між спадкоємцями у рівних частках (а.с. 60-67 том 1).
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2012 року у справі № 2-2531/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської бласті від 14 жовтня 2012 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності останнього на частку у спільному майні, зокрема, на належну йому 1/4 частку спірного житлового будинку, визнання за нею права власності на 1/4 частку будинку та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належної йому 1/4 частки спірного житлового будинку. При розгляді вказаної справи по суті встановлено, що   ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки житлового будинку, а ОСОБА_2 1/4 частка вказаного будинку. Також, кожній із сторін за вказаною адресою належить по 1/2 частці господарських будівель і споруд: гаражу «В», вбиральні «Г» та огорожі «N». Правові підстави, визначені статтею 365 ЦК України, для припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частку спірного житлового будинку відсутні (а.с. 49-59 том 1).
У технічному паспорті на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , №3854/1544 від 30 травня 2011 року міститься запис про те, що прибудова літ «а3» до житлового будинку АДРЕСА_1 легалізована на підставі наказу Міністерства регіонального будівництва України від 09 серпня 2012 року № 404 (а.с. 91-95 том 1).
Легалізацію самовільно побудованої прибудови літ «а3» до житлового будинку АДРЕСА_1 підтверджено листом КП «Броварське бюро технічної інвентаризації» від 03 грудня 2012 року, який був предметом оцінки судом у справі № 2-2531/11.
Згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 , вказаний будинок складається з двох квартир № 1 та № 2 , що мають відокремлені входи, системи електропостачання та газопостачання.
Квартирою № 1 будинку , до складу якої входять: веранда 1-1, площею 6,4 кв. м, кухня 1-2, площею 9,2 кв. м, житлова кімната 1-3, площею 10,5 кв. м, житлова кімната 1-4, площею 14,4 кв. м та житлова кімната 1-5, площею 10,4 кв. м, загальною площею 50,9 кв. м, житловою площею 35,3 кв. м, користується ОСОБА_1 . Саме ці приміщення на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року перейшли у її конкретне користування. 
Квартирою № 2 будинку , до складу якої входять: веранда 2-1, площею 13,1 кв. м, житлова кімната 2-2, площею 14,3 кв. м, котельня 2-4, площею 4,0 кв. м, ванна 2-5, площею 4,0 кв. м, кухня, площею 10,0 кв. м та допоміжна 2-7, площею 6,9 кв. м, всього загальною площею 45,5 кв. м, житловою площею 14,3 кв. м, користується ОСОБА_2 . 
До складу квартири № 2 будинку входить прибудова літ. «а3», яка вважалася  самовільно побудованою (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7) - а.с. 193-194 том 1.
24 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою, у якій зазначала, що у виданому їй 08 лютого 2002 року свідоцтві про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 було вказано, що самовільно побудовані: прибудова «а3» (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5,  2-6) та надвірні будівлі: сарай -«Е», гараж - «Д», сарай - «Ж», у свідоцтві не враховуються, на даний час це спадкове майно, 1/2 частка якого належить їй, самовільним не вважається, просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на це спадкове нерухоме майно ( а.с.199 том 1).
У задоволенні цієї заяви та видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове нерухоме майно нотаріальною конторою відмовлено, оскільки самовільно побудоване майно має бути узаконене на час видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 200 том 1).
Під час судового розгляду справи сторони заявили клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи (а.с. 2-4, 40-43, 47-48 том 2).
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2016 року клопотання сторін задоволено.
Призначено у цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено запропоновані сторонами питання, у викладеній ними редакції (а.с. 68-71 том 2).
Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19724/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року:
1. Визначити вартість будівельних матеріалів та обладнання, що були використані для будівництва приміщень прибудови «а3», загальною площею 31,1м2 (розміром  9,36 х 4,70м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у технічному стані на 02 червня 2001 року не видається можливим через відсутність вихідних даних: перелік матеріалів, їх обсяги, технічний стан.Вартість будівельних матеріалів та обладнання з урахуванням вартості робіт, що були виконані при будівництві приміщень прибудови «а3» загальною площею 31,2м2 (розміром 9,36 х 4,70м), з яких коридор 2-1 площею 6,3 м2, котельня 2-4 площею  4,0 м2, санвузол 2-5 площею 4,0 м2, кухня 2-6 площею 10,0 м2 та допоміжна кімната  2-7 площею 6,9м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 у технічному стані на день проведення експертизи становить 267 979 грн (двісті шістдесят сім тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять гривень). Вартість розрахована із застосуванням порівняльного підходу без урахування вартості земельної ділянки. Розрахунок надано в дослідженні по другому питанню в таблиці 6.
2. Вартість 2,0м2 площі в будинку АДРЕСА_1 , визначена із застосуванням порівняльного підходу, без урахування вартості земельної ділянки становить: в основній частині будинку літ. А-1 - 7283,25грн.;в прибудові літ. а2-16259,23грн.; в прибудові літ. а3 - 17178,14грн.
3. Фактична частка приміщень квартири  №2 загальною площею 45,5 м2, житловою площею 14,3 м2, що складається з наступних приміщень: коридору 2-1 площею 6,3 м2, житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2, технічно\ кімнати 2-4 площею 4,0 м2, ванної 2-5 площею 4,0 м2, кухні 2-6 площею 10м2 та допоміжної кімнати 2-7 площею 6,9 м2 від загальної площі житлового будинку АДРЕСА_1 з урахуванням прибудови літ. а3 становить: 47/100.
4. Поділ будинку та господарських споруд між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 можливий при відхиленні від ідеальних часток. Можливий варіант поділу з урахуванням того, що в користуванні позивачки ОСОБА_1 знаходяться приміщення квартири №1 , а в користуванні відповідача ОСОБА_2 знаходяться приміщення квартири №2 розрахований та описаний в дослідницькій частині та зображений на схемі на аркуші 1 в додатку 2.
5. Ідеальні частки співвласників - це частки співвласників у праві власності на майно, тому визначення ідеальних часток не належить до компетенції експерта-будівельника. В разі:
«якщо частку позивача ОСОБА_1 складають такі приміщення житлового будинку: веранда 1-1 площею 6,4 м2, кухня 1- 2 площею 9,1 м2, житлова кімната 1-3 площею 10,5 м2, житлова кімната 1-4 площею 14,4 м2, житлова кімната 1-5 площею 10,4 м2, всього загальною площею 50,8 м2, із них житлова площа 35,3 м2 і корисна 15,5 м2, та 1/2 частка житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2 і 1/2 частка легалізованої (самочинно побудованої) прибудови «а3», що складається із нежитлових приміщень коридору 2-1 площею 6,3 м2, технічної кімнати 2-4 площею 4,0 м2, ванної 2-5 площею 4,0 м2, кухні 2-6 площею 10,0м2 та допоміжної кімнати 2-7 площею 6,9м2 ? 
якщо частку відповідача ОСОБА_2  складають 1/2 частка житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2 і 1/2 частка легалізованої (самочинно побудованої) прибудови «а3», що складається із нежитлових приміщень коридору 2-1 площею 6,3 м2, технічної кімнати 2-4 площею 4,0 м2, ванної 2-5 площею 4,0 м2, кухні 2-6 площею 10,0м2 та допоміжної кімнати 2-7 площею 6,9 м2 ?»,
то співвласнику 1/4 частки припадає площа в будинку 22,75 м2, що недостатньо для влаштування окремої однокімнатної квартири, отже поділ будинку за варіантом, описаним в питанні ухвали неможливий у відповідності до пунктів 2.22, 2.23, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.»
Фактичні частки по вартості при такому варіанті складають: позивач  ОСОБА_1 - 68/100; відповідач ОСОБА_2 - 32/100. Фактичні частки за площею в будинку при такому варіанті складають: позивач ОСОБА_1 - 76/100; відповідач ОСОБА_2 - 24/100.
6. Ідеальні частки співвласників - це частки співвласників у праві власності на майно, тому їх визначення не належить до компетенції експерта- будівельника.
При умові, що співвласникам належить майно в будинку без урахування легалізованої (самочинно побудованої) прибудови «а3», яке перераховане в питанні ухвали: «якщо частку позивача ОСОБА_1 складають такі приміщення житлового будинку: веранда 1-1 площею 6,4 м2, кухня 1-2 площею 9,1 м2, житлова кімната 1-3 площею 10,5 м2, житлова кімната 1-4 площею 14,4 м2, житлова кімната 1-5 площею 10,4 м2, всього загальною площею 50,8 м2, із них житлова площа 35,3 м2 і корисна 15,5м2, та 1/2 частка житлової кімнати 2-2 площею 14,3м2? якщо частку відповідача ОСОБА_2 складає 1/2 частка житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2 ?», то співвласнику 1/4 частки припадає площа в будинку 22,75 м2, що недостатньо для влаштування окремої однокімнатної квартири, отже поділ будинку АДРЕСА_1 за варіантом, описаним в питанні ухвали неможливий у відповідності до пунктів 2.22, 2.23, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.» Фактичні частки по вартості при такому варіанті складають: позивач ОСОБА_1 - 81/100, відповідач ОСОБА_2 - 19/100. Фактичні частки за площею при такому варіанті складають: позивач ОСОБА_1 - 89/100, відповідач  ОСОБА_2 - 11/100.
7. Ідеальні частки співвласників - це частки співвласників у праві власності на майно, тому їх визначення не належить до компетенції експерта-будівельника. В дослідженні по п`ятому питанню вони не визначались.
Згідно варіанта поділу будинку, описаного в сьомому питанні ухвали, фактичні частки співвласників по вартості складають: позивач ОСОБА_1 - 69/100, відповідач ОСОБА_2 - 31/100. Фактичні частки за площею складають: позивач ОСОБА_1 - 76/100, відповідач ОСОБА_2 - 24/100. За даним варіантом співвласнику 1/4 частки припадає площа в будинку 22,75 м2, що недостатньо для влаштування окремої однокімнатної квартири, отже поділ будинку за варіантом, описаним в сьомому питанні ухвали неможливий у відповідності до пунктів 2.22, 2.23, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення.».
8. Оскільки поділити будинок АДРЕСА_1 за варіантом, запропонованим в сьомому питанні ухвали, неможливо, то і визначити порядок користування земельною ділянкою вказаного домоволодіння, який відповідав би такому поділу будинку та господарських будівель і споруд, також неможливо (а.с. 93-116 том 2).
Іздослідницької частини висновку експерта вбачається, що можливість розподілу в натурі між співвласниками житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами: гараж «В», вбиральня «Г», огорожа «№» та вбиральня «И» по  АДРЕСА_1 на 3/4 та 1/4 частки з урахуванням того, що у користуванні позивача ОСОБА_1 у будинку знаходиться кв. №1, а у відповідача знаходиться кв.№2 , експертом визначається методом зіставлення об`ємно-планувального рішення будинку, за даними технічного паспорта, з вимогами нормативних документів, які чинні на території України в галузі будівництва.
З наданого техпаспорту встановлено, що будинок фактично розділений між співвласниками на дві окремі квартири, які мають ізольовані виходи на ділянку.
Фактична частка приміщень квартири №2 , загальною площею 45,5 м2, житловою площею 14,3 м2, що складається з наступних приміщень: коридору 2-1 площею 6,3 м2, житлової кімнати 2-2 площею 14,3 м2, технічно кімнати 2-4 площею 4,0 м2, ванної 2-5 площею 4,0 м2, кухні 2-6 площею 10м2 та допоміжної кімнати 2-7 площею 6,9 м2 від загальної площі житлового будинку АДРЕСА_1 з урахуванням прибудови літ. а3 становить: 45,5м2 : 96,4м2 = 47/100,Фактична частка квартири №2 по вартості в будинку з урахуванням прибудови літ. а3 становить 324428 : 581442 = 56/100.
При зіставленні результатів проведеного натурного обстеження та дослідження наданих матеріалів з вимогами чинних нормативних документів, враховуючи існуюче конструктивно-планувальне рішення будинку, встановлено, що розділити будинок АДРЕСА_1 між співвласниками (3/4 та 1/4 ідеальні частки) технічно можливо при умові відступу від рівності часток співвласників.
Враховуючи ту обставину, що на момент проведення обстеження будинок фактично розділений на дві ізольовані квартири, має два окремі входи, експерт пропонує в якості варіанту розділу будинку фактично існуючий розділ.
Пропонується виділити співвласнику 3/4 частки будинку ОСОБА_1 (квартира № 1 ) наступні приміщення: (загальною площею 50,9 кв.м) веранду 1-1, площею 6,4 кв.м, кухню 1-2, площею 9,2 кв.м, житлову 1-3, площею 10,5 кв.м, житлову1-4, площею 14,4 кв.м, житлову 1-5, площею 10,4 кв.м, ганок, всього по квартирі 1, площа 50,9 кв.м, господарські споруди: погріб літ. «е», вбиральня літ. «И», огорожа «N»; співвласнику 1/4 частки будинку     ОСОБА_10  (квартира № 2 ) наступні приміщення; коридор 2-1, площею 6,3 кв.м, житлова 2-2, площею 14,3 кв.м, котельня  2-4, площею 4,0 кв.м, санвузол 2-5, площею 4,0 кв.м, кухня 2-6, площею 10,0 кв.м, допоміжна 2-7, площею 6,9 кв.м, ганок, всього по квартирі 2 площа 45,5 кв.м, господарські споруди: гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г».
Даний варіант поділу будинку не потребує проведення ремонтно-будівельних робіт з переобладнання будинку, оскільки він фактично існує на час проведення дослідження.
Вартість по влаштуванню або переобладнанню систем інженерного устаткування, залежить від прийнятих рішень (об`ємно-планувальних, конструктивних, тощо), які обумовлюються розробленою і погодженою у встановленому законом порядку проектно-кошторисною документацією.
Розробка проектно-кошторисної документації, а також, погодження документації у встановленому законом порядку з відповідними службами і установами не відноситься до діяльності Київського НДІ судових експертиз.
В запропонованому варіанті поділ житлового будинку, надвірних будівель та споруд виконується з відступом від ідеальної частки співвласників, але розподіл земельної ділянки повинен виконуватись без відступів від даних часток. Тобто, розміри компенсації співвласник повинен отримати тільки за будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці. Компенсація за відхилення від ідеальної частки співвласників складає 216 024 грн. (двісті шістнадцять тисяч двадцять чотири гривні).
Фактичні частки співвласників у домоволодінні при даному варіанті розподілу становлять: І співвласник ОСОБА_1 - 303997: 693361 = 44/100; II співвласник ОСОБА_2  - 389364 : 693361 = 56/100.
Отже, відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19724/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року поділ будинку та господарських споруд між співвланиками житлового будинку АДРЕСА_1 можливий при відхиленні від ідеальних часток. Можливий варіант поділу з урахуванням того, що у користуванні ОСОБА_1 знаходяться приміщення квартири № 1 , а в користуванні відповідача ОСОБА_2 знаходяться приміщення квартири № 2 . 
Під час нового судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги (уточнені позовні вимоги а.с. 140-143 том 2), вважала, що на її користь також підлягають виділенню приміщення в натурі, що знаходяться у користуванні відповідача (а.с. 65-69 том 4).
Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , зазначав, що він пропував позивачу різні варіанти поділу, на які вона не погодилась, а відтак має залишитись так як зараз (по фактичному користуванню будинком) (а.с. 65-69 том 4).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності у порядку спадкування, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19724/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року поділ будинку та господарських споруд між співвланиками житлового будинку АДРЕСА_1 можливий при відхиленні від ідеальних часток. Такий варіант поділу можливий з урахуванням того, що у користуванні ОСОБА_1 знаходяться приміщення квартири № 1 , а в користуванні відповідача ОСОБА_2 знаходяться приміщення квартири № 2 . 
Суд першої інстанції враховув, що вказаний варіант єдиний з технічно можливих, що може бути здійснений з дотриманням чинних норм законодавства. З урахуванням предмету спору, висновок експерта є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України. При розгляді даної справи по суті позивач не надала до суду належних та допустимих доказів щодо можливості поділу (виділу в натурі) будинку у заявлений нею спосіб.
Отже, з метою виконання завдань цивільного судочинства та вирішення існуючого між сторонами спору, суд першої інстанції вважав за можливе здійснити поділ спірного житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, виділивши сторонам належні їм частки у праві власності на нерухоме майно в натурі відповідно до варіанту, вказаного у висновку № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року (додаток № 2, аркуш 1) за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи у справі № 361/5383/15-ц.
При розгляді справи по суті судом встановлено, що у користуванні сторінперебуває земельна ділянка, її площа згідно з наданими до суду доказами становить 600 кв.м.
Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність зазначення у резолютивній частині рішення про порядок користування земельною ділянкою і такий висновок суду не може вважатися виходом судом за межі позовних вимог.
Оскільки право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними, суд першої інстанції дійшов висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, відповідно до часток співвласників та здійсненого поділу житлового будинку в натурі.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду у повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статі 356 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що на підставі договору дарування від 24 січня 1985 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Саверою Л.Л., зареєстрованого у реєстрі № 1-185, ОСОБА_3 , за згодою дружини ОСОБА_4 , подарував дочці ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 без надвірних будівель. Зі змісту договору вбачається, що житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 600 кв.м, жила площа будинку становить 49,6 кв.м. До будинку примикають надвірні будівлі: сарай, гараж, вбиральня.
За умовами цього договору дарування у конкретне користування  ОСОБА_1 перейшли наступні приміщення житлового будинку: веранда 1-1, площею 6,4 кв. м, кухня 1-2, площею 9,2 кв. м, житлова кімната 1-3, площею 10,50 кв. м, житлова кімната 1-4, площею 14,4 кв. м, та житлова кімната 1-5, площею 10,40 кв. м. (а.с. 36-38том 2).
Після укладення договору дарування у користуванні ОСОБА_1 , знаходилося 35,3 кв.м жилої площі будинку, а у її батька ОСОБА_3 - 14,3 кв.м, про що свідчать записи у будинковій книзі (а.с.141 - 151 том 1).
Після смерті ОСОБА_3 (батька сторін) співвласниками житлового будинку «А-1», дерев`яного, обкладеного цеглою, жилою площею 49,6 кв.м,за адресою: АДРЕСА_1 , були: ОСОБА_1 її частка у будинку складала 1/2 без надвірних будівель та споруд, а також ОСОБА_4 , частка якої складала 1/2 з надвірними будівлями та спорудами (1/4 частка будинку як спільне майно подружжя та 1/4 частка будинку у порядку спадкування за закономпісля смерті чоловіка ОСОБА_3 ).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла  ОСОБА_4 (мати сторін у справі). Після її смерті відкрилася спадщина щодо належного їй нерухомого майна, а саме: 1/2 частки на спірний житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами.
Спадщину після її смерті у рівних частинах прийняли дочка  ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 (сторони у справі).
Ідеальні частки співвласників у домоволодінні АДРЕСА_1 складають: ОСОБА_1 - 3/4 частки, ОСОБА_2 - 1/4 частки.
Згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 , він складається з двох квартир № 1 та № 2 , що мають відокремлені входи, системи електропостачання та газопостачання.
До складу квартири № 1 будинку, якою користується ОСОБА_1 ,  входять: веранда 1-1, площею 6,4 кв. м, кухня 1-2, площею 9,2 кв. м, житлова кімната 1-3, площею 10,5 кв. м, житлова кімната 1-4, площею 14,4 кв. м та житлова кімната 1-5, площею 10,4 кв. м, ганок, загальною площею 50,9 кв. м, житловою площею 35,3 кв. м. Господарські споруди: погріб літ. «е», вбиральня літ. «И», огорожа «N».
До складу квартири № 2 будинку, якою користується ОСОБА_2 , входять: коридор 2-1, площею 6,3 кв. м, житлова кімната 2-2, площею 14,3 кв. м, котельня 2-4, площею 4,0 кв. м, санвузол 2-5, площею 4,0 кв. м, кухня2-6, площею 10,0 кв. м та допоміжна 2-7, площею 6,9 кв. м, ганок, всього загальною площею 45,5 кв. м, житловою площею 14,3 кв. м. Господарські споруди: гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г».
Із наданих учасниками справи та досліджених доказів судом встановлено, що до складу квартири № 2 будинку, якою за життя користувались батьки сторін і на даний час цією квартирою у будинку продовжує користуватися відповідач  ОСОБА_2 , входить прибудова літ. «а3», яка вважалася на момент відкриття спадщини (2001 рік) після смерті   ОСОБА_4 (матері сторін у справі) самовільно побудованою (приміщення: 2-1, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7)- а.с. 193-194 том 1.
Відповідно до плану будинку та експлікації внутрішніх площ до плану, прибудова «а3» складається з наступних приміщень: коридор 2-1, площею 6,3 кв.м., котельна 2-4, площею 4,0 кв. м, санвузол 2-5, площею 4.0 кв.м., кухня 2-6, площею 10,0 кв.м. допоміжне приміщення 2-7, площею 6,9 кв. м, всього 31,2 кв.м. (а.с. 93, 94 том 1).
У технічному паспорті на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , №3854/1544 від 30 травня 2011 року міститься запис про те, що прибудова літ «а3» до житлового будинку АДРЕСА_1 легалізована на підставі наказу Міністерства регіонального будівництва України від 09 серпня 2012 року № 404 (а.с. 91-95 том 1).
Легалізацію самовільно побудованої прибудови літ «а3» до житлового будинку АДРЕСА_1 підтверджено листом КП «Броварське бюро технічної інвентаризації» від 03 грудня 2012 року, який був предметом оцінки судом у справі № 2-2531/11.
Протягом 2011-2015 року відповідач  ОСОБА_2  за власні кошти встановив нове обладнення у прибудові «а3», а саме: електро та газопостачання, встановлено відокремлене (автономне) електропостачання та газопостачання, що підтверджується договором про користування електричною енергією від 01 червня 2011 року, договором про надання послуг населенню послуг з газопостачання від 02 лютого 2012 року, актами про прийняття робіт від 2011-2012 роки та платіжними документами на оплату послуг ПАТ «АЕС» Київобленерго», ВАТ «Київоблгаз» та на придбання послуг, товарів (а.с. 230-227 том 1).
Судом встановлено, що вимоги  ОСОБА_1 є ідентичними правовим поняттям по своїй суті з вимогою про виділення у натурі частки майна (поділ спільного майна між двома співвласниками).
Зібрані та досліджені письмові докази у справі вказують на те, що між сторонами склався певний усталений фактичний порядок користування спірним будинком, що тривалий час існував між його попередніми співвласниками.
Про існування фактичного порядку користування будинковолодінням, який відрізняється від ідеальних часток у праві власності сторін, свідчить, зокрема, договір дарування від 24 січня 1985 року, за умовами якого у конкретне користування ОСОБА_1 перейшли приміщення житлового будинку: веранда 1-1, площею 6,4 кв. м, кухня 1-2, площею 9,2 кв. м, житлова кімната 1-3, площею 10,50 кв. м, житлова кімната 1-4, площею 14,4 кв. м, та житлова кімната 1-5, площею 10,40 кв. м.; поверховий план будинкувідповідно до технічниого паспорта на будинок; преюдиційні обставини, встановлені у судових рішення у цивільних справах № 2-3945/11, № 2-2531/11. 
Також існування фактичного порядку користування спірним будинком сторонами підтверджується й наявним у справі експертним висновком № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року, у якому зазначено, що будинок розділений між співвласниками на дві окреми квартири, які мають ізольовані виходи на ділянку та необхідну сукупність житлових і допоміжних приміщень, які відповідають будівельно-технічним вимогам для окремого проживання.
Зокрема, фактичне користування та володіння будинком та господарськими будівлями та спорудами відображено у висновку  № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року (додаток № 2, аркуш 1) за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи у справі № 361/5383/15-ц.
Також згідно даного висновку існує єдиний з технічно можливихваріант поділу будинку та господарських споруд між співвланиками житлового будинку АДРЕСА_1 при відхиленні від ідеальних часток, з урахуванням того, що у користуванні ОСОБА_1 знаходяться приміщення квартири № 1 , а в користуванні відповідача ОСОБА_2 знаходяться приміщення квартири № 2 . 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 вказала: за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла, тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
Крім того, слід пам`ятати, що згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
Отже, добудови, прибудови або будь-які поліпшення житлового будинку, які зробив один із його співвласників без згоди іншого (інших), не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі цього будинку, а відтак і їх вартість, проте, якщо це технічно можливо, залишаються у володінні того, хто їх збудував».
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що до складу квартири № 2 будинкувходить прибудова літ. «а3», яка легалізована на підставі наказу Міністерства регіонального будівництва України від 09 серпня 2012 року № 404.
Під час судового розгляду справи сторонами визнані обставини, що легалізацією (оформленням) прибудови літ. «а3», яка входить до складу квартири № 2 , займався відповідач  ОСОБА_2  після прийняття сторонами спадщини на 1/2 частину будинку, яка відкрилась внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_4 (матері сторін у справі).
Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_2 засвідчив, що протягом 1986-1988 років, проживаючи разом із власником   ОСОБА_4 (матір?ю) та з її дозволу, за власні кошти побудував нежитлові приміщення позначені на плані літ. «а3», загальною плошею 31,2 кв.м. Також в період з травня 2003 року ним були капітально відремонтовані всі приміщення квартири № 2 будинку, в яких він проживає з родиною. При цьому, позивач у справі (співвласник будинку)  ОСОБА_1  не заперечувала проти проведення ним даних ремонтних робіт (а.с. 14-16 том 2 журнал судового засідання від 12 лютого 2016 року).
В матеріалах справи містяться докази про те, що протягом 2011-2015 року відповідач  ОСОБА_2 за власні кошти встановив нове обладнення у прибудові «а3», а саме електро та газопостачання, встановлено відокремлене (автономне) електропостачання та газопостачання, що підтверджується договором про користування електричною енергією від 01 червня 2011 року, договором про надання послуг населенню послуг з газопостачання від 02 лютого 2012 року, актами про прийняття робіт від 2011-2012 роки та платіжними документами на оплату послуг ПАТ «АЕС» Київобленерго», ВАТ «Київоблгаз» та на придбання послуг, товарів (а.с. 230-227 том 1).
На підставі досліджених доказів та у відповідності із встановленими фактичними обставинами справи, установивши, що між сторонами виник спір щодо поділу в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , і в позасудовому порядку вирішити вказаний спір сторони не змогли, суд першої інстанції, врахувавши під час нового розгляду справивказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції (постанова від 17 березня 2021 року), дійшов загалом обґрунтованого висновку про можливість поділу спірного житлового будинку.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновоком суду першої інстанції про те, що визначений експертом єдиний з технічно можливих варіант поділу будинку є прийнятним, оскільки не потребує додаткового переобладнання та відповідає фактичному порядку користуванню будинковолодінням, який існує тривалий час не лише між сторонами, але й існував між попередніми співвласниками будинковолодіння та передбачає технічну можливість залишення у володінні ОСОБА_2 прибудови літ. «а3» та іншого поліпшення житлового будинку в квартирі № 2 , які він зробив за свій рахунок без згоди іншого співвласника будинку   ОСОБА_1 .
Також колегія суддів враховує, що втручання в усталений порядок користування спільним будинком, який склався та існує надзвичайно тривалий період, здійснення відповідачем за свій рахунок поліпшення житлового будинку (прибудову) в квартирі № 2 будинку покладає надмірний тягар на відповідача і є невиправданим втручанням у його мирне володіння майном.
Доводи апеляційної скарги позивача про порушення її спадкових прав на спірне майно є безпідставними, оскільки позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що її мати за життя брала участь у будівництві спірних об`єктів і що такі об`єкти будувалися за рахунок її сил чи коштів.
Оскільки кожній стороні у справі може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом з урахуванням усталеного фактичного порядку користування спільним будинком, що склався та існував протягом тривалого періоду часу, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, тому на користь позивача ОСОБА_1 як співвласника, частка якої при поділі спільного майна є меншою, потрібно стягнути грошову компенсацію в розмірі 216 024,00 грн.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції незаконно поклав в основу свого рішення судову експертизу від 2017 року, яка не відображає дійсну ринкову вартість спірного майна на час ухвалення рішення є неприйнятними, адже суд першої інстанції виходив із розрахунків та обчислень ринкової вартості будинку і часток співвласників, наведених у варіанті висновку  № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року (додаток № 2, аркуш 1) за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи у справі № 361/5383/15-ц, призначеної судом першої інстанції за клопотанням сторін у справі.
Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. У зазначеному контексті, колегія суддівбере до увагите, що позивач, за наявності процесуальної можливості під час нового судового розгляду справи,не заявила власного клопотання про проведення судової експертизи щодо визначення ринкової вартості будинку, у тому числі розміру грошової компенсації при зміні часток у праві власності на будинок.
Приймаючи до уваги викладене, ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд першої інстанції, визначаючи розмір грошової компенсації при зміні часток у праві власності на будинок відповідно до варіанта висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року, обгрунтовано виходив із того, що у справі за клопотанням сторін призначено та експертом проведено судову будівельно-технічну експертизу, з визначенням, зокрема, ринкової вартості будинку, у тому числі розміру грошової компенсації при зміні часток у праві власності на будинок, тоді як позивач   ОСОБА_1 , заперечуючи проти висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року щодо дійсної ринкової вартість спірного майна на час ухвалення рішення, не надала доказів на його спростування, не заявлялаклопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи.
Отже, суд першої інстанції вірно визначив вартість спірного майна відповідно до варіанта висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року, тобто виходив з дійсної його вартості на час розгляду справи, що відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 756/12009/15-ц, провадження № 61-5383св19.
Відповідає змісту наведених норм права і висновок суду першої інстанції про те, що при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.
Разом з тим, припиняючи між співвласниками право спільної часткової власності на будинок    АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не врахував, що у тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20). Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі  № 6-12цс13.
Колегія суддів апеляційного суду встановила, що суд першої інстанції здійснив поділ житлового будинку  між співвласниками за варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року, який передбачає єдиний з технічно можливих варіант поділу будинку з відхиленням від ідеальної частки співвласників, з компенсацією за відхилення від ідеальної частки співвласників, що складає 216 024 грн, та не врахував висновки експерта відповідно до яких, фактичні частки співвласників у домоволодінні при даному варіанті розподілу становлять: І співвласник ОСОБА_1 -  303997 : 693361 = 44/100; II співвласник ОСОБА_2  - 389364 : 693361 = 56/100.
Крім того, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами скарги позивача ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції статей 13, 264 ЦПК України при ухваленні рішенняв частині встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України (принцим диспозитивності цивільного процесу) суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини 2 статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в рішенні суду першої інстанції, позивачем було подано уточнену позовну заяву, вимоги якого стосувались виділення у натурі частки майна ужитловому будинку (поділ між двома співвласниками спільного майна- житлового будинку).
Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, відповідно до часток співвласників та здійсненого поділу житлового будинку в натурі, вийшов за межі позовних вимог позивача   ОСОБА_1 , чим порушив наведені вище норми процесуального законодавства.
До того ж, суд першої інстанції, встановлюючи порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників та здійсненого поділу житлового будинку в натурі, не врахував висновки експерта, наведені в дослідницькій частині, відповідно до яких в запропонованому варіанті поділу житлового будинку, надвірних будівель та споруд виконується з відступом від ідеальної частки співвласників, але розподіл земельної ділянки повинен виконуватись без відступів від даних часток. Тобто, розміри компенсації співвласник повинен отримати тільки за будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача, з урахуванням меж апеляційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржуване судове рішення частково ухвалено без додержання норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід задовольнити частково.
Відповідно до статті 376 ЦПК Українинеправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року в частині задоволених вимог  ОСОБА_1  про поділ житлового будинку в натурі і в частині розподілу судових витрат слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким поділити в натурі житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками відповідно до єдиного варіанта з технічно можливих згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10338/16-43/19727/19725/19726/17-43 від 10 листопада 2017 року з відхиленням від ідеальної частки співвласників, зі стягненням з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача   ОСОБА_1 грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки співвласників, що складає 216 024 грн, зі зміною фактичних часток співвласників у домоволодінні,встановивши ОСОБА_1 - 44/100 частин в домоволодінні,  ОСОБА_2 - 56/100 частин в домоволодінні. В частині відмовлених вимог позову  ОСОБА_1  рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, відповідно до часток співвласників та здійсненого поділу житлового будинку в натурі, підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.
Таким чином, понесені позивачем       ОСОБА_1 та документально підтвердженні судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви (2026,35 грн), апеляційних скарг (3039,48 грн + 3039,50 грн) і касаційної скарги (4052,70 грн) (а.с. 1, 26, том 1, а.с. 123, 211 том 3, а.с. 25 том 4), та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи (5284,80 грн, а.с. 68, 69, 70 том 3), у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що складає загальний розмір 8 721,42 грн, слід покласти на відповідача ОСОБА_2 .
З урахуванням висновку щодо часткового задоволення позову ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 мають бути відшкодовані судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи(5284,80 грн а.с. 186 том 2), у пропорційно розміру до відмовлених позовних вимог, що складає суму 2642,40 грн, які слід покласти на позивача  ОСОБА_1 .
Щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).
З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ці витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення (див.: ухвала Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21, провадження № К/990/16360/22).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача у справі  ОСОБА_1 здійснювала адвокат Тасун Галина Андріївна на підставі договору про надання правової допомоги від 08 жовтня 2015 року, ордера серії ЧН № 006685 від 15 грудня 2017 року (а.с. 68 том 1, а.с. 139 том 2).
У заяві з процесуальних питань від 05 червня 2019 року позивач просила суд стягнути з відповідача понесені позивачем, у зв?язку з розглядом справи, судові витрати (а.с. 227-228 том 2).
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надала довідку від 30 липня 2019 року, видану адовкатом Тасун Галиною Андріївною, про те, що ОСОБА_1 за відповідним договором сплатила грошові кошти у розмірі 84 000,00 грн (а.с. 234 том 2).
Стороною відповідача подані заперечення щодо відшкодування позивачу судових витрат, посилаючись на те, що позивачем не надано розрахунку суми судових витра на виконання вимог цивільного процесуального законодавства, просив відмовити позивачу у відшкодуванні відповідних судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 30-34 том 3).
Надаючи оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження понесених нею витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження  № 11-562ас18)).
У справі, яка переглядається, колегія суддів апеляційного суду встановила, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу остання надала суду довідку від 30 липня 2019 року, видану адовкатом Тасун Галиною Андріївною, про те, що ОСОБА_1 за відповідним договором сплатила грошові кошти у розмірі 84 000,00 грн (а.с. 234 том 2). Крім того, в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги.
Проте, позивач ОСОБА_1 не надала суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Інформація, яка міститься у довідці від 30 липня 2019 року не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Зважаючи на викладене, правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача  ОСОБА_1  витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи в суді, відсутні.
Керуючись ст.ст. 5, 15, 16, 183, 317, 321, 355, 356, 357, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 15, 134, 137, 141, 264, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року в частині задоволених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній частковій власності, і в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою:          АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , припинивши право спільної часткової власності на нього.
Виділити ОСОБА_1 у власність в натурі частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою:   АДРЕСА_1 , у складі таких приміщень та споруд:веранду 1-1, площею 6,4 кв.м, кухню 1-2, площею 9,2 кв.м, житлову 1-3, площею 10,5 кв.м, житлову1-4, площею 14,4 кв.м, житлову 1-5, площею 10,4 кв.м, ганок, всього по квартирі №1, площа 50,9 кв.м, господарські споруди: погріб літ. «е», вбиральня літ. «И», огорожа «N».
Виділити ОСОБА_2 у власність в натурі частку в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою:    АДРЕСА_1 , у складі таких приміщень та споруд:коридор 2-1, площею 6,3 кв.м, житлова 2-2, площею 14,3 кв.м, котельня 2-4, площею 4,0 кв.м, санвузол 2-5, площею 4,0 кв.м, кухня 2-6, площею 10,0 кв.м, допоміжна 2-7, площею6,9 кв.м, ганок, всього по квартирі №2 площа 45,5 кв.м, господарські споруди: гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г».
Змінити фактичні частки співвласників у домоволодінні     АДРЕСА_1 , встановивши ОСОБА_1 - 44/100 частин в домоволодінні за адресою:        АДРЕСА_1 ,     ОСОБА_2 у - 56/100 частин в домоволодінні за адресою:        АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки в домоволодінні     АДРЕСА_1 у розмірі 216 024 (двісті шістнадцять тисяч двадцять чотири) грн. 00 коп.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року в частині відмовлених вимог позову ОСОБА_1 залишити без змін.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2024 року в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, відповідно до часток співвласників та здійсненого поділу житлового будинку в натурі, скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1  судові витрати, що складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, у загальному розмірі 8 721,42 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані із проведенням експертизи, у розмірі 2642,40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: