Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2026 року Справа№200/2277/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 31 березня 2025 року, в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24 лютого 2025 року № 056650011119 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 17 лютого 2025 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
02 квітня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував докази та у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).
Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 12 січня 2026 року № 40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 14 січня 2026 року № 4757-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 17 лютого 2025 року звернулася з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
24 лютого 2025 року ГУ ПФУ у Київській області прийняло рішення № 056650011119, яким відмовило у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням позивачкою пенсійного віку – 55 року, а також через відсутність у неї пільгового стажу за Списком № 2.
Вважаючи це рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Позивач доводила, що має право на пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788) з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі – Рішення КСУ № 1-р/2020), оскільки досягла 52 років, має страховий стаж – понад 20 років та пільговий стаж за Списком № 2 – понад 10 років.
Вказувала на те, що на час звернення за призначенням пенсії Закон № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України), однак пенсійний орган протиправно збільшив віковий ценз для призначення пенсії на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1058) до 55 років.
Позивач вказувала на те, що ГУ ПФУ у Київській області протиправно відмовило у зарахуванні до її пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року згідно з довідкою від 13 червня 2024 року № 177, покликаючись на відсутність у вказаній довідці підпису головного бухгалтера, а також ненадання наказів про атестацію робочих місць за умовами праці за 1994 і 2004 роки.
Позивач наголосила, що жодним чином не впливає на оформлення пільгової довідки, а її право на пенсію не може залежати від виконання посадовими особами підприємства-роботодавця своїх обов`язків. До того ж формальні неточності в документах не можуть бути підставою для обмеження особи в реалізації конституційного права на соціальний захист.
Зазначила, що накази про атестацію робочих місць, в тому числі за 1994 і 2004 роки, нею надані.
Просила задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.
Зазначив, що 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Розглянувши цю заяву та подані разом з нею документи за принципом екстериторіальності, ГУ ПФУ у Київській області прийняло рішення від 24 лютого 2025 року № 9613/03-16, яким відмовило у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 через недосягнення заявницею пенсійного віку – 55 років та відсутність у неї пільгового стажу за Списком № 2.
Відповідач зазначив, що не зарахував до пільгового стажу позивачки періоди з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року згідно з довідкою від 13 червня 2024 року № 177, оскільки в ній відсутній підпис головного бухгалтера та не долучені накази про проведення атестації робочого місця за 1994, 2004 роки.
ГУ ПФУ у Київській області доводило, що на день звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 не набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, а тому оскаржуване рішення є правомірним.
Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 08 жовтня 2013 року її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.
17 лютого 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України ОСОБА_1 звернулася з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Разом з цією заявою позивач надала: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ; картку фізичної особи – платника податків; свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ; трудову книжку серії НОМЕР_5 ; наказ орендного підприємства «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» від 12 жовтня 1999 року № 223-А «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці в ОП ЦЗФ «Комсомольська»; історичну довідку, видану приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» від 13 червня 2024 року № 178; довідку приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» від 13 червня 2024 року № 177 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній; заяву довільної форми від 17 лютого 2025 року про неотримання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548) зареєстроване як юридична особа, є суб`єктом владних повноважень та адміністративним органом.
За принципом екстериторіальності розгляд заяви ОСОБА_1 здійснював структурний підрозділ ГУ ПФУ у Київській області.
24 лютого 2025 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих нею документів, а також з урахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) ГУ ПФУ у Київській області прийняло рішення № 056650011119 «Про відмову у призначенні пенсії» (від 24 лютого 2025 року № 9613/03-16).
Відмовляючи в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого:
[…]
Дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – 17 лютого 2025 року.
Пенсійний вік, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 (Список № 2) – 55 років.
Необхідний страховий стаж, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 (Список № 2) – не менше 25 років.
Необхідний пільговий стаж на роботах із важкими і шкідливими умовами праці, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 (Список № 2) – 10 років.
Зниження пенсійного віку відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 (Список № 2) передбачено працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абз. 1 цього пункту відповідного страхового стажу на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Відповідно до пп. 5 п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах додається довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до п. 20 Порядку № 637; документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до Порядку № 442. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абз. 2 п. 18 Порядку № 637 стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вік заявниці – 52 роки.
Страховий стаж особи – 32 роки 01 місяць 02 дні.
Пільговий стаж за Списком № 2 – не визначений.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
За наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
До пільгового стажу не зараховано періоди з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року згідно з довідкою від 13 червня 2024 року № 177, оскільки відсутній підпис головного бухгалтера та не долучені накази про проведення атестацій робочого місця за 1994, 2004 роки.
Працює.
ГУ ПФУ у Київській області вирішило відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, оскільки заявниця не набула необхідний пільговий стаж та не досягла пенсійного віку.
За висновком пенсійного органу, право на пенсійну виплату заявниці набуде 04 лютого 2036 року.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Заявниці роз`яснено, що згідно із ст. ст. 74, 75 Закону України «Про адміністративну процедуру» рішення набирає чинності з дня доведення його до відома особи, яка звернулась за призначенням пенсії; у разі незгоди з рішенням воно може бути оскаржене протягом 30 календарних днів до Пенсійного фонду України або до суду в порядку КАС.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ у Київській області при вирішенні питання щодо наявності у позивачки права на пенсію зарахувало до її страхового стажу періоди:
з 10 липня 1991 року по 03 квітня 1995 року – 03 роки 08 місяців 24 дні;
з 29 травня 1995 року по 31 грудня 2003 року – 08 років 07 місяців 03 дні;
з 01 квітня 2004 року по 01 січня 2008 року – 04 роки 01 місяць 00 днів;
з 02 січня 2008 року по 29 лютого 2012 року – 04 роки 02 місяці 00 днів;
з 01 березня 2012 року по 11 травня 2012 року – 00 років 03 місяці 00 днів;
з 22 травня 2012 року по 04 листопада 2012 року – безробіття – 00 років 07 місяців 00 днів;
з 05 листопада 2012 року по 31 серпня 2020 року – 07 років 10 місяців 00 днів;
з 01 жовтня 2020 року по 05 жовтня 2020 року – 00 років 00 місяців 13 днів;
з 23 жовтня 2020 року по 06 грудня 2020 року – безробіття – 00 років 02 місяці 13 днів;
з 07 грудня 2020 року по 06 квітня 2022 року – 01 рік 05 місяців 00 днів;
з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року – 01 рік 01 місяць 00 днів;
з 20 серпня 2024 року по 31 січня 2025 року – 00 років 05 місяців 22 дні;
всього – 32 роки 01 місяць 02 дні.
До пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, жодного періоду роботи позивачки зараховано не було.
Відповідно до рішення про призначення пенсії № 056650011119 (дата-час розрахунку: 24 лютого 2025 року 15:12), за розрахунком ГУ ПФУ у Київській області, ОСОБА_1 набуде право на пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону № 1058 з 04 лютого 2036 року.
При визначенні права на пенсію ОСОБА_1 пенсійний орган виходив з такого:
шифр та вид пенсії – 101 пенсія за віком;
умови призначення – Закон № 1058;
середньомісячний заробіток – 17 433,70000;
дата народження, стать – ІНФОРМАЦІЯ_2 , жінка;
дата звернення, вік, ознака роботи – 17 лютого 2025 року, 52 роки 00 місяців 14 днів, працює;
тривалість стажу:
страховий стаж (повний) – 32 роки 01 місяць 02 дні;
страховий стаж до 01 січня 2004 року – 12 років 03 місяці 27 днів;
страховий стаж після 01 січня 2004 року – 19 років 09 місяців 05 днів;
коефіцієнт стажу без урахування кратності – 0,32083;
коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ((385/100*12)*1) – 0,32083;
04 лютого 2036 – довічно
розмір пенсії за віком (ст. 27) (17 433,70*0,32083) – 5 593,25 грн;
доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2) (за 2 роки) – 47,22 грн;
загальний розмір пенсії – 5 640,47 грн;
місць підвищення розміру пенсії – 01 січня 2036 року;
розмір пенсії з надбавками – 5 640,47 грн.
З приводу періоду роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року, на зарахування якого до пільгового стажу претендує позивач, суд встановив такі обставини.
Трудова книжка серії НОМЕР_5 містить такі записи:
[…]
Запис 4 – 29 травня 1995 року на підставі наказу від 29 травня 1995 року № 158-к позивач була прийнята на роботу на Центральну збагачувальну фабрику «Комсомольська» виробничого об`єднання «Донецьквуглезбагачення» в хімічну лабораторію пробовідбірником 2 розряду.
Запис 5 – 22 січня 1997 року на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України від 11 жовтня 1996 року № 522 та наказу від 22 січня 1997 року № 13 утворено відкрите акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська».
Запис 6 – 22 серпня 1997 року на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України від 30 грудня 1996 року № 667 та наказу від 22 серпня 1997 року № 183 відкрите акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» перетворено на відкрите акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» дочірнє підприємство державної холдингової компанії «Селидіввугілля».
Запис 7 – 01 липня 2000 року на підставі наказу від 30 червня 2000 року № 174 позивач переведена до акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» пробовідбірником 2 розряду в хімічну лабораторію.
Запис 8 – 02 січня 2008 року на підставі наказу від 02 січня 2008 року № 4-к на тому ж підприємстві переведена лаборантом хімічного аналізу 2 розряду.
Запис 9 – 01 січня 2010 року на підставі наказу від 31 грудня 2009 року № 571-к переведена лаборантом хімічного аналізу 3 розряду.
Запис 10 – 11 травня 2012 року на підставі наказу від 11 травня 2012 року № 202/к звільнена за згодою сторін за п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП).
[…]
Історична довідка, видана приватним акціонерним товариством «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» 13 червня 2024 року за № 178, містить такі відомості:
01 липня 1974 року організована передпускова дирекція збагачувальної фабрики «Красноармійська-Капітальна» шахти «Красноармійська-Капітальна» згідно з наказом Міністерства вугільної промисловості УРСР від 06 червня 1974 року № 141;
01 січня 1976 року збагачувальна фабрика «Красноармійська-Капітальна» реорганізована у Центральну збагачувальну фабрику «Комсомольська» виробничого об`єднання «Донецьквуглезбагачення» згідно з наказом Міністерства вугільної промисловості УРСР від 24 грудня 1975 року № 236;
22 січня 1997 року Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» виробничого об`єднання «Донецьквуглезбагачення» реорганізована у державне відкрите акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» згідно з наказом Міністерства вугільної промисловості України від 11 жовтня 1996 року № 522.
22 серпня 1997 року Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» виробничого об`єднання «Донецьквуглезбагачення» реорганізована у державне відкрите акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» дочірнє підприємство державної холдингової компанії «Селидіввугілля» згідно з наказом Міністерства вугільної промисловості України від 30 грудня 1996 року № 667.
01 лютого 1999 року створено орендне підприємство «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» асоціації фінансових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр» згідно з наказом асоціації фінансових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр» від 01 лютого 1999 року № 1-ю.
01 липня 2000 року передано штати до орендного підприємства «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» асоціації фінансових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр» згідно з наказом асоціації фінансових та торгівельних підприємств «Донбаський розрахунково-фінансовий центр» від 30 червня 2000 року № 912.
01 червня 2012 року «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» реорганізована в публічне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» згідно з наказом від 01 червня 2012 року № 228/к.
09 листопада 2017 року змінено найменування товариства з публічного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» на приватне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» на підставі рішення від 07 листопада 2017 року № 16/2017.
Згідно з довідкою приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» від 13 червня 2024 року № 177 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 працювала повний робочий день в приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська», виконувала роботи по збагаченню вугілля в період з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року – 12 років 07 місяців 03 дні – за професією (посадою) пробовідбірника, що передбачена Списком № 2, розділ ІІ «Підготовка руд, збагачення, окуксування (агломерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин», підрозділ 2а а) робітники, постанова Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.
Накази про атестацію робочих місць за умовами праці від 15 грудня 1994 року № 200, від 11 жовтня 1999 року № 25, від 15 жовтня 2004 року № 339/1, від 12 жовтня 2009 року № 427, від 10 жовтня 2014 року № 498/1, від 10 жовтня 2019 року № 101/1-ОД.
Довідка видана на підставі таких первинних документів: особистої картки, наказів та розрахункової відомості.
В довідці вказано, що страйків, учбових відпусток, відпусток без збереження заробітної плати не було.
Довідка від 13 червня 2024 року № 177 містить підписи т. в. о. генерального директора, директора з управління персоналу та провідного бухгалтера, скріплені печаткою приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська».
При цьому в довідці від 13 червня 2024 року № 177 прямо вказано, що посада головного бухгалтера не передбачена штатним розкладом приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська».
З приводу атестації робочих місць за умовами праці в період з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року суд встановив таке.
Так, наказом Центральної збагачувальної фабрики «Комсомольська» виробничого об`єднання «Донецьквуглезбагачення» від 15 грудня 1994 року № 200 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» затверджений Перелік робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення (за Списком № 1 і № 2), до якого включена професія (посада) – пробовідбірник, 2030000а-17314, розділ ІІ, як така, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2.
Наказом орендного підприємства «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» від 12 жовтня 1999 року № 223-А «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці на ЦЗФ «Комсомольська» затверджений Перелік № 1 робочих місць, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення (за Списком № 1 і № 2), до якого включена професія (посада) – пробовідбірника – 2030000а-17314, розділ ІІ, як така, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Наказом орендного підприємства «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» від 15 жовтня 2004 року № 339/1 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці в ОП ЦЗФ «Комсомольська» затверджений Перелік робочих місць, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням (за Списками № 1 і № 2), до якого включена професія (посада) – пробовідбірник – 2а, розділ ІІ, як така, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2.
Наказ від 12 жовтня 1999 року № 223-А міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 та був предметом розгляду пенсійного органу.
Накази від 15 грудня 1994 року № 200 та від 15 жовтня 2004 року № 339/1 в матеріалах пенсійної справи відсутні та були надані позивачкою безпосередньо суду.
Водночас докази, які б свідчили, що, перш ніж відмовити у призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Київській області пропонувало позивачці подати додаткові документи для підтвердження пільгового стажу, в тому числі накази про атестацію робочих місць за 1994 та 2004 роки, суду не надані.
Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), сформовані станом на 17 лютого 2025 року, містили інформацію про страховий стаж ОСОБА_1 починаючи з 1999 року.
При цьому станом на 17 лютого 2025 року в системі персоніфікованого обліку містилась інформація про спеціальний стаж за кодом підстави обліку спеціального стажу – ЗП3013Б1, набутий ОСОБА_1 за періоди роботи:
в державному відкритому акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська» (ідентифікаційний код 05400709) – за 12 місяців 1999 року;
в орендному підприємстві «Центральна збагачувальна фабрика «Комсомольська», приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» (ідентифікаційний код 25905995) – за 12 місяців 2001 року, за 12 місяців 2002 року, за 12 місяців 2002 року, за 12 місяців 2003 року, за 12 місяців 2004 року, за 12 місяців 2005 року, за 12 місяців 2006 року та за 12 місяців 2007 року.
Згідно з Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства з 05 листопада 1991 року код підстави «ЗП3013Б1» проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст. 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Розрахунок стажу (форма РС-право) свідчить, що ГУ ПФУ у Київській області зарахувало позивачці до страхового стажу період роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року у складі періодів з 29 травня 1995 року по 31 грудня 2003 року – 08 років 07 місяців 03 дні та з 01 квітня 2004 року по 01 січня 2008 року – 04 роки 01 місяць 00 днів.
При цьому до пільгового стажу за Списком № 2 період роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року не зарахований.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі – Закон № 2148), що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-І, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається:
[…]
2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
50 років – по 31 березня 1965 року включно;
50 років 6 місяців – з1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;
51 рік – з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;
51 рік 6 місяців – з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;
52 роки – з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;
52 роки 6 місяців – з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;
53 роки – з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;
53 роки 6 місяців – з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;
54 роки – з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;
54 роки 6 місяців – з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;
55 років – з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року – не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року – не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року – не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року – не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року – не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року – не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року – не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року – не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року – не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам – на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам – на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року;
[…]».
За приписами ст. 12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають чоловіки – після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі – Закон № 213), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
«[…]
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; 
жінки – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам;
[…]».
Законом № 213, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі – Рішення КСУ № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. п. «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.
Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. п. «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«[…]
На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
[…]
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам;
[…]».
Таким чином, Рішенням КСУ № 1-р/2020 визнані неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.
Як наслідок, час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в Рішенні КСУ № 1-р/2020).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 – з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 50 років, тоді як другий – у 55 років.
Велика Палати Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин навела такий висновок.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»)».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058».
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 500/1879/20, від 17 грудня 2021 року у справі № 160/9272/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 320/4339/20, від 30 березня 2023 року у справі № 300/1951/20 та інших.
Вирішуючи питання про те, норми якого закону слід застосовувати у спірних правовідносинах, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, а також в постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 500/1879/20, від 17 грудня 2021 року у справі № 160/9272/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 320/4339/20, від 30 березня 2023 року у справі № 300/1951/20 та інших, і зазначає, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 пенсійному органу належало застосовувати норми п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не норми п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 в редакції Закону № 2148.
На час виникнення спірних правовідносин Закон № 1058 діяв в редакції від 01 січня 2025 року.
Порядок звернення за призначенням пенсії регламентований ст. 44 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 призначення […] здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням […] пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію […].
Строки призначення пенсії визначає ст. 45 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:
1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
[…]
За правилами ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 документи про призначення […] пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення […] або про відмову в призначенні […] пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії Порядок № 22-1 діяв в редакції від 15 лютого 2024 року.
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі – Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Згідно з п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення […] пенсії […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії – додаток 1); […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі – орган, що призначає пенсію).
Заява про призначення […] пенсії […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі – вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі – Портал Дія) з використанням електронного підпису […].
У разі подання заяви засобами Порталу Дія та за умови реалізації технічної можливості щодо її формування та подання, формування заяви здійснюється засобами Порталу Дія відповідно до відомостей, зазначених в додатках до цього Порядку. Відомості, необхідні для формування заяви, можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами та публічними реєстрами органів державної влади.
[…]
Відповідно до п. 1.7 розділу І Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Згідно з п. 1.8 розділу ІІ Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону № 1058.
[…]
Документи, необхідні для призначення пенсії, визначені розділом ІІ Порядку № 22-1.
Згідно з п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків […], надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі – персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі – Положення № 10-1), а у разі необхідності – за формою згідно з додатком 3 до Положення № 10-1 (далі – індивідуальні відомості про застраховану особу).
[…]
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення № 10-1).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).
[…]
4) відомості про місце проживання особи;
5) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до п. 20 Порядку № 637 (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з п. п. 1-6, 8 ч. 2, ч. 3 ст. 114 Закону та п. 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі – Порядок № 18-1). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (далі – Порядок № 442) (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року);
[…]
Відповідно до п. 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених п. 1.1 розділу І, п. 3.1 розділу III та п. 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України […]. […]
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.
[…]
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
Згідно з п. 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
[…]
За правилами п. 2.28 розділу ІІ Порядку № 22-1 інформація, що міститься в державних електронних інформаційних ресурсах, отримується шляхом електронної інформаційної взаємодії або направлення запитів до власників (розпорядників) зазначених відомостей.
Електронна інформаційна взаємодія здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Приймання, оформлення і розгляд документів регламентовані нормами розділу ІV Порядку № 22-1.
Відповідно до абз. 1 п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника […]; надає інформацію щодо умов та порядку призначення […] пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до п. п. 17-19 Порядку № 637. […]; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). […]; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
[…]
П. 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 установлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, […] пенсії […] із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. […].
Відповідно до п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, […]. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, […].
За правилами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення, […] пенсії […] електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, […] для здійснення виплати пенсії.
[…]
Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.
Аналіз положень п. п. 1.1, 4.2, 4.3, 4.8, 4.10 Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:
- з заявою про призначення пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія;
- при прийманні документів працівник сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду, до якого звернувся заявник, вчиняє дії, передбачені п. 4.2 Порядку № 22-1;
- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу.
При цьому зміст норм, що містяться в п. 4.2 та 4.10 Порядку № 22-1, свідчить, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Висновки суду по суті позовних вимог.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям ГУ ПФУ у Київській області рішення від 24 лютого 2025 року № 056650011119 «Про відмову у призначенні пенсії».
Цим рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку – 55 років, а також через відсутність необхідного пільгового стажу за Списком № 2.
Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073), а оскаржуване рішення – на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.
Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади, […], їх посадових осіб, […], з фізичними […] особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону № 2073:
1) адміністративний орган – орган виконавчої влади, […] їх посадова особа, […], який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
2) адміністративна справа (далі – справа) – справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
3) адміністративний акт – рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
4) адміністративне провадження – сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;
5) адміністративна процедура – визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;
[…].
У спірних правовідносинах відповідач є адміністративним органом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Надаючи оцінку правомірності відмови в призначенні пенсії, суд виходить саме з тих аргументів, які пенсійний орган навів у рішенні, що є предметом спору.
Щодо досягнення позивачкою пенсійного віку суд зазначає таке.
Пенсійний орган в рішенні, яке є предметом спору, в якості однієї з підстав для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 вказав – недосягнення нею пенсійного віку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, а саме 55 років.
Суд вважає помилковим висновок ГУ ПФУ у Київській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 через недосягнення нею 55-річного віку з огляду на таке.
Як вже було вказано судом, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 пенсійний орган мав застосовувати норми п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 та з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020.
З цієї причини суд відхиляє заперечення ГУ ПФУ у Київській області, які стосуються застосування до спірних правовідносин п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 в редакції Закону № 2148, та вважає безпідставним його висновок, що на час звернення за призначенням пенсії позивач не досягла пенсійного віку.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася за призначенням пенсії 17 лютого 2025 року, тобто на день звернення за призначенням пенсії позивач досягла віку 52 роки, що відповідає вимогам п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020.
Відтак, відмова пенсійного органу у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 через недосягнення нею на день звернення за призначенням пенсії є безпідставною.
Щодо наявності у позивачки необхідного пільгового стажу за Списком № 2 суд зазначає таке.
Як було вказано вище, для набуття права на пенсію відповідно п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, необхідний пільговий стаж за Списком № 2 для жінок становить не менше 10 років.
Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі – Порядок № 383).
Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Згідно з п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До посад або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
П. 4 Порядку № 383 визначено, що згідно з п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі – Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Відповідно до п. 4.1 Порядку № 383 постанова КМУ № 442 набула чинності з 21 серпня 1992 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
П. 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
До розділу 20300000 ІІ. Рудопідготовка, збагачення, окуксування (агломерація, брикетування, згрудкування, обпалювання руд і нерудних копалин) Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, включені:
20300000 Агломераційні комбінати, фабрики, цехи, відділення, установки. Виробництво обкатишів. Збагачувальні фабрики і установки для збагачення руди, вугілля, сланцю, а також інших нерудних копалин, що містять шкідливі речовини 3 класу небезпеки Брикетування. Виробництво обважнювачів. Сортування на шахтах, розрізах (кар`єрах). Обпалювання руд, нерудних копалин. Збагачувальні (доводочні) фабрики, цехи, установки для збагачення руди, пісків при видобуванні кольорових, дорогоцінних металів, алмазів. Збезводнювання вугілля. Фабрики гранульованого вугільного порошку і пиловидного вугілля 
2030000а а) Робітники
[...]
2030000а-17314 Пробовідбирачі, квартувальники-розбирачі, відбірники проб, квартувальники, пробувальники, робітники вуглезбагачення по набиранню, обробці проб, гірники по набиранню та обробці проб вугілля
[...]
Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.
До розділу ІІ Підготовка руд, збагачення, окуксування (агломерація, брикетування, огрудкування), випалювання руд і нерудних копалин (Агломераційні комбінати, фабрики, цехи, відділення, установки. Виробництво обкотишів. Збагачувальні фабрики та установки для збагачення руди, вугілля, сланцю, а також інших нерудних копалин, що містятьшкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки. Брикетування. Виробництво обважнювачів. Сортування на шахтах, розрізах, кар`єрах. Обпалювання руд, нерудних копалин. Збагачувальні (доводжувальні) фабрики, цехи, установки для збагачення руди, пісків при видобуванні кольорових, дорогоцінних металів, алмазів. Зневоднення вугілля. Фабрики гранульованого вугільного порошку та пиловидного вугілля) Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, включені:
2а а) робітники
[…]
2а пробовідбірники 
[…]
Підтвердження пільгового стажу.
Згідно з ч. 1 ст. 48 КЗпП облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом № 2464.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КЗпП роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, […], записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, […].
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
П. 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
[…]
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абз. 2 п. 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.
В свою чергу, в абз. 2 п. 18 Порядку № 637 йдеться про підтвердження стажу роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій російською федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів.
Відповідно до п. 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку № 637.
Аналіз наведених вище норм КЗпП, Закону № 1788 і Порядку № 637 зумовлює такі висновки:
- пільговий стаж може бути підтверджений належним чином оформленими записами в трудовій книжці та/або даними про спеціальний стаж, наявними в Реєстрі застрахованих осіб;
- необхідність в поданні уточнюючої довідки постає лише в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Суд встановив, що в період з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року позивач працювала на Центральній збагачувальній фабриці «Комсомольська», правонаступником якої є приватне акціонерне товариство «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська», пробовідбірником в хімічній лабораторії, що підтверджено записами 4-8 в трудовій книжці серії НОМЕР_5 .
Трудова книжка не містить інформації про те, що в ці періоди позивач працювала за професіями, включеними до Списку № 2, повний робочий день або не менше 80% робочого часу, а тому для підтвердження пільгового стажу постає необхідність в поданні довідки про підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, як це передбачено п. 10 Порядку № 383 та п. 20 Порядку № 637.
Таку довідку позивач надала разом з заявою про призначення пенсії.
Так, згідно з довідкою приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська» від 13 червня 2024 року № 177 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана на підставі первинних документів, ОСОБА_1 працювала повний робочий день в приватному акціонерному товаристві «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська», виконувала роботи по збагаченню вугілля в період з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року – 12 років 07 місяців 03 дні – за професією (посадою) пробовідбірника, що передбачена Списком № 2.
Атестація робочих місць за умовами праці підтверджена наказами від 15 грудня 1994 року № 200, від 12 жовтня 1999 року № 223-А та від 15 жовтня 2004 року № 339/1.
Крім того, в системі персоніфікованого обліку наявна інформація про спеціальний стаж за кодом підстави – ЗП3013Б1, тобто за Списком № 2, який ОСОБА_1 набула за час роботи на Центральній збагачувальній фабриці «Комсомольська», а саме – за 12 місяців 1999 року, 12 місяців 2001 року, 12 місяців 2002 року, 12 місяців 2003 року, 12 місяців 2004 року, 12 місяців 2005 року, 12 місяців 2006 року та 12 місяців 2007 року.
Між тим, як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ у Київській області зарахувало позивачці період роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року лише до страхового стажу; до пільгового стажу цей період не зарахований.
В рішенні, яке є предметом спору, пенсійний орган зазначив, що «до пільгового стажу не зараховано періоди з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року за довідкою від 13 червня 2024 року № 177, оскільки відсутній підпис головного бухгалтера та не долучені накази про проведення атестацій робочого місця за 1994, 2004 роки».
Суд відхиляє ці аргументи пенсійного органу, виходячи з таких міркувань.
По-перше, інформація, викладена в довідці від 13 червня 2024 року № 177, щодо посад (професій) не суперечить відомостям, наведеним в записах 4-8 трудової книжки, а доповнює і уточнює її.
Довідка від 13 червня 2024 року № 177 виконує саме ту функцію, що передбачена п. п. 3, 20 Порядку № 637, а саме підтверджує пільговий стаж позивача за відсутності всієї необхідної для цього інформації в трудовій книжці.
Довідка від 13 червня 2024 року № 177 містить всі необхідні дані для вирішення питання щодо наявності підстав для зарахування періоду роботи позивача до пільгового стажу, містить інформацію, передбачену п. 20 Порядку № 637.
В довідці зазначені первинні документи, на підставі яких вона видана.
Довідка від 13 червня 2024 року № 177 містить підписи т. в. о. генерального директора, директора з управління персоналу та провідного бухгалтера, скріплені печаткою приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська».
При цьому в довідці від 13 червня 2024 року № 177 прямо вказано, що посада головного бухгалтера не передбачена штатним розкладом приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Мирноградська».
Крім того, як слушно зазначає позивач, відповідальність за видачу та оформлення уточнюючих довідок відповідно до п. 20 Порядку № 637 покладається на підприємство, установу, організацію, а не на працівника.
По-друге, згідно з наказами про атестацію робочих місць за умовами праці від 15 грудня 1994 року № 200 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці», від 12 жовтня 1999 року № 223-А «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці на ЦЗФ «Комсомольська» та від 15 жовтня 2004 року № 339/1 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці в ОП ЦЗФ «Комсомольська» робота за професією (на посаді) – пробовідбірника, за якою (на якій) працювала позивач, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2.
При цьому наказ від 12 жовтня 1999 року № 223-А міститься в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 та був предметом розгляду пенсійного органу; накази від 15 грудня 1994 року № 200 та від 15 жовтня 2004 року № 339/1 в матеріалах пенсійної справи відсутні.
Водночас докази, які б свідчили, що, перш ніж відмовити у призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Київській області пропонувало позивачці подати додаткові документи для підтвердження пільгового стажу, в тому числі накази про атестацію робочих місць за 1994 та 2004 роки, суду не надані.
По-третє, ГУ ПФУ у Київській області повністю проігнорувало відомості про спеціальний стаж позивачки за Списком № 2 за 1999 та 2001-2007 роки, наявні в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Отже, пільговий характер роботи в період з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року позивач підтвердила записами 4-8 в трудовій книжці та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13 червня 2024 року № 177, тобто належними та допустимими доказами в розумінні ст. 62 Закону № 1788, п. 10 Порядку № 383, п. 20 Порядку № 637.
Аналіз відомостей, наведених в трудовій книжці, в довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також в Індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) в їх сукупності, дозволяє дійти висновку, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день і виконувала роботи по збагаченню вугілля в період з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року – 12 років 07 місяців 03 дні – за професією (посадою) пробовідбірника, що передбачена Списком № 2.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 2, періоду роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24 лютого 2025 року № 056650011119 «Про відмову у призначенні пенсії» підлягає визнанню протиправним.
Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п. п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.
Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Київській області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих нею документів.
Крім того, в процесі розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії і прийнятті оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Київській області не забезпечило дотримання вимог Закону № 2073.
Суд відзначає, що в процесі адміністративного провадження принципи адміністративної процедури, про які йдеться в п. п. 1, 3, 5, 12 ч. 1 ст. 4 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2073 адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 4 ст. 6 Закону № 2073).
Всупереч приписам ч. 4 ст. 6 Закону № 2073 ГУ ПФУ у Київській області при прийнятті оскаржуваного рішення проігнорувало висновки Верхового Суду, в тому числі щодо усунення колізії між нормами п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 при визначенні права на пенсію, щодо формальних недоліків в оформленні документів про стаж тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом; адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Всупереч приписам ч. ч. 1, 2, 3 ст. 8 Закону № 2073 ГУ ПФУ у Київській області не забезпечило належність і повноту з`ясування обставин, що мали значення для вирішення питання щодо наявності/відсутності у ОСОБА_1 права на пенсію; не навело обґрунтування причин неврахування даних про спеціальний стаж позивачки, наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства.
Суд відзначає, що не може вважатися розсудливою і добросовісною поведінка відповідача, яка знайшла прояв у незарахуванні пільгового стажу з покликанням на те, що в довідці від 13 червня 2024 року № 177 відсутній підпис головного бухгалтера. Тим більш, що в цій довідці прямо вказано, що така посада головного бухгалтера не передбачена штатним розкладом підприємства.
Крім того, відповідач порушив принцип гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 2073 особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно виплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.
Ч. 3 ст. 17 Закону № 2073 установлено, що особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073 учасники адміністративного провадження мають право:
1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом;
2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників;
3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження;
4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника;
5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи;
[…]
7) подавати клопотання про:
[…]
в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи;
[…]
9) отримати адміністративний акт;
[…]
11) оскаржити у передбаченому законом порядку адміністративний акт, процедурне рішення або дію, бездіяльність адміністративного органу;
12) користуватися іншими визначеними законом правами в адміністративному провадженні.
Крім того, відповідно до п. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, має письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково.
В порушення принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, перш ніж прийняти рішення про відмову у призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Київській області не надало ОСОБА_1 можливості надати пояснення, подати додаткові документи, звернутися з клопотанням про витребування додаткових документів та відомостей для підтвердження підстав зарахування до пільгового стажу тих періодів роботи, які пенсійним органом не були зараховані.
При тому, що позивач надала суду накази про атестацію робочих місць за 1994 та 2004 роки, відсутність яких слугувала однією з підстав для відмови у зарахуванні до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року.
Прийняття рішення у справі регламентовано нормами ст. 69 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 2073 за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Вимоги до змісту адміністративного акта наведені у ст. 71 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 71 Закону № 2073 письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта визначені ст. 72 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 72 Закону № 2073 адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта (ч. 4 ст. 72 Закону № 2073).
Згідно з ч. 5 ст. 72 Закону № 2073 відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Ч. 6 ст. 72 Закону № 2073 передбачено, що мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо: 1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб; 2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
Рішення, яке є предметом спору, не відповідає вимогам мотивування (обґрунтування) адміністративного акта, визначеним ст. 72 Закону № 2073.
Мотивування (обґрунтування) рішення про відмову у призначенні пенсії не забезпечує ОСОБА_1 належну можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження, оскільки всупереч приписам п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 в цьому рішенні відсутня детальна правова оцінка обставин, виявлених пенсійним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин; відсутнє посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки пенсійного органу.
Зокрема, в рішенні, яке є предметом спору, ГУ ПФУ у Київській області вказало, що з якої причини не врахувало відомості про спеціальний стаж, наявні в системі персоніфікованого обліку.
Суд наголошує, що в контексті спірних правовідносин йшлося про прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, тобто про відмову особі в реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Відтак, таке рішення потребувало ретельного, повного і чіткого обґрунтування, чого відповідачем не було забезпечено.
Умови правомірності адміністративного акта наведені у ст. 87 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону № 2073 протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта (ч. 3 ст. 87 Закону № 2073).
Отже, невідповідність адміністративного акта принципам адміністративної процедури є самостійною і достатньою підставою для визнання його протиправним.
Оскільки рішення ГУ ПФУ у Київській області від 24 лютого 2025 року № 056650011119 «Про відмову у призначенні пенсії» є протиправним, порушене право позивачки підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.
Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС для повного та ефективного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення суд вважає за необхідне також застосувати такі способи захисту як зобов`язання ГУ ПФУ у Київській області:
- зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових за Списком № 2, період роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року;
- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 за її заявою від 17 лютого 2025 року, з дня звернення за призначенням пенсії.
Суд зауважує, що з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 Порядку № 22-1 належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 є ГУ ПФУ у Київській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.
Отже, саме на ГУ ПФУ у Київській області суд покладає обов`язок зарахувати певний період до пільгового стажу і прийняти рішення про призначення пенсії.
За визначенням, наведеним у п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 2073, дискреційне повноваження – повноваження, надане адміністративному органу законом, обрати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Як визначено у Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, дискреційні повноваження означають свободу адміністрації оцінювати ситуації й приймати у них рішення, надають адміністрації простір у здійсненні вибору між вільними рішеннями.
Проявом адміністративного розсуду може бути:
а) коли норма, встановлюючи певні варіанти рішень, зобов`язує орган зробити вибір одного з варіантів;
б) коли норма уповноважує орган або посадову особу діяти на власний розсуд і при цьому настання правових наслідків не пов`язується конкретними умовами тощо.
Разом з цим у випадку досягнення жінкою, яка претендує на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, 50-річного віку і набуття нею необхідного страхового та пільгового стажу (понад 20 і 10 років відповідно), пенсійний орган має лише один варіант правомірної поведінки – прийняти рішення про призначення пенсії, тобто йдеться про повноваження, які не є дискреційними.
Станом на 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 досягла 52 років, мала страховий стаж тривалістю 32 роки 01 місяць 02 дні, в тому числі пільгових стаж за Списком № 2 – 12 років 07 місяців 03 дні, тобто позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 на день звернення за її призначенням.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція від 31 березня 2025 року).
Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24 лютого 2025 року № 056650011119 «Про відмову у призначенні пенсії».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком за Списком № 2, період роботи з 29 травня 1995 року по 01 січня 2008 року.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 за її заявою від 17 лютого 2025 року, з дня звернення за призначенням пенсії.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
8. Повне судове рішення складено 06 лютого 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко