ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 р. 	Справа № 520/25255/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 04.11.25 по справі № 520/25255/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг  третя особа  Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" 
про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі по тексту – НКРЕКП, відповідач), Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (далі по тексту – ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ", третя особа), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати Розпорядження НКРЕКП №116-р від 22.07.2025р "Про усунення порушень ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" в частині положень щодо зобов`язання ПрАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ" у термін до 01.09.2025 ініціювати розірвання договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги та договорів про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом, які є додатками до зазначених договорів про постачання з ОСОБА_1 .
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 по справі № 520/25255/25 закрито провадження у справі №520/25255/25 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (вул. Сім`ї Бродських, буд.19, м. Київ, 03057, код ЄДРПОУ: 39369133), за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (вул.Гоголя, буд.10, м.Харків, 61057, код ЄДРПОУ: 42206328), про визнання протиправним та скасування розпорядження, роз`яснивши можливість звернення з вказаними позовними вимогами до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.
Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року про закриття провадження у справі № 520/25255/25 – скасувати, а справу направити Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що оскаржувана ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року у справі № 520/25255/25 є незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм процесуального права, зокрема статей 2, 4, 5, 19, 238, 242 КАС України, а також конституційних гарантій права на судовий захист, передбачених статтею 55 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є підставою для її скасування.
На переконання позивача, при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про оскарження владного індивідуального рішення НКРЕКП - Розпорядження №116-р від 22.07.2025, яке прийнято за межами покладених на НКРЕКП регуляторних та контрольних функцій держави в енергетичній сфері. Саме це рішення, яке має імперативний та обов`язковий характер для суб`єкта господарювання – ПрАТ «Харківенергозбут» і спрямоване на припинення чинних договірних відносин позивача з суб`єктом господарювання (ліцензіатом), є предметом спору. Таким чином, йдеться про публічно-правовий спір щодо законності рішення суб`єкта владних повноважень, який підлягає розгляду саме адміністративними судами.
З посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20), від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19 (провадження № 14-543цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) вказувала, що юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями та є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій. Ці рішення можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку. Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу НКРЕКП та його місце у сфері енергетики та комунальних послуг дозволяє зробити висновок, що відповідач у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою державного регулювання, моніторингу та контролю у сферах енергетики та комунальних послуг, тобто наділений владними управлінськими функціями, а тому є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України. Зважаючи на викладене, переконувала, що спір за участю органу державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, який в межах своїх повноважень реалізує владні управлінські функції, обумовлює виникнення правовідносин, що мають публічно-правовий характер, а тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.
Наполягав, що Постанова № 1119 та Розпорядження № 116-р, прийняті НКРЕКП в межах компетенції та у спосіб, визначений законодавством України з дотриманням балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, а також основних принципів діяльності Регулятора – законності, справедливості та недопущення дискримінації. 
Крім цього зазначив, що Розпорядження ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» № 116-р є індивідуальним актом у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України, оскільки стосується прав та інтересів визначеної в акті особи, тобто, має визначений строк та дія якого вичерпується його виконанням. З урахуванням зазначеного, Постанова № 1119 (яка не оскаржується позивачем) та Розпорядження № 116-р (яке є предметом оскарження у межах даної справи) є законними та обґрунтованими, оскільки прийняті на законних підставах та у відповідності до встановленого чинним законодавством порядку.
Більше того, звернув увагу, що оскільки Постанова № 1119 позивачем не оскаржується, відповідно ним не заперечується і факт порушення ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ» при укладенні договору купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством з ОСОБА_1 вимог підпункту 10 пункту 2.3 Ліцензійних умов № 1469. Наведене ще раз підтверджує, що предмет спору в даній справі не є публічно-правовим, адже враховуючи заявлені позовні вимоги, стосується укладання, дії та припинення цивільних договорів, укладених між позивачем та ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», що охоплюється сферою цивільних правовідносин, а отже передбачає наявність майнового інтересу учасника, що є визначальною ознакою приватноправового спору, що розглядається в порядку цивільного судочинства.
Третя особа правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Закриваючи провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд першої інстанції, з огляду на суб`єктний склад сторін у даній справі та предмет спору, пов`язаний із захистом цивільного права, дійшов висновку, що спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства відповідно до правил, встановлених ЦПК України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. 
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Завдання адміністративного судочинства за частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивачем за приписами пункту 8 частини першої статті 4 КАС України є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Суб`єктом владних повноважень на підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України обумовлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Визначення публічно-правового спору міститься у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України та означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, а участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц зазначено, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають із індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Подібна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20), від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19 (провадження № 14-543цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) та інших.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 826/16994/15 (провадження № 11-681апп18) вказано, що рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями та є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій. Ці рішення можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку. 
Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу НКРЕКП та його місце у сфері енергетики та комунальних послуг дозволяє зробити висновок, що відповідач у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою державного регулювання, моніторингу та контролю у сферах енергетики та комунальних послуг, тобто наділений владними управлінськими функціями, а тому є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС.
Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір за участю органу державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, який в межах своїх повноважень реалізує владні управлінські функції, обумовлює виникнення правовідносин, що мають публічно-правовий характер, а тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.
Колегією суддів встановлено, що предметом даного позову є Розпорядження НКРЕКП № 116-р від 22.07.2025 "Про усунення порушень ПРАТ "ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ", яким у відповідності до пункту 4 частини 2 статті 3, частини 5 статті 14, пункту 5 частини 4 статті 19 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», згідно з Актом планової перевірки від 27.06.2025 № 142, проведеної на підставі Плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг на 2025 рік, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.11.2024 № 1940, постанови НКРЕКП від 03.06.2025 № 834 «Про збільшення строку проведення планової перевірки ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, вирішила, серед іншого, зобов`язати ПрАТ «ХАРКІВЕНЕРГОЗБУТ», у термін до 01 вересня 2025 року: ініціювати розірвання договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги та договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом, які є додатками до зазначених договорів про постачання з ОСОБА_1 , про що у термін до 25 вересня 2025 року повідомити НКРЕКП та Сектор НКРЕКП у Харківській області з наданням належним чином завірених копій підтвердних документів.
Таким чином, відповідачем зобов`язано третю особу ініціювати розірвання договірних відносин із ОСОБА_1 .
Позивач наполягає, що спірне Розпорядження НКРЕКП № 116-р від 22.07.2025 в частині вимоги щодо ініціювання розірвання договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги та договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом з ОСОБА_1 є протиправним, оскільки було ухвалене НКРЕКП - суб`єктом владних повноважень - поза межами компетенції, визначеної законом, у спосіб та з метою, що виходять за рамки її повноважень, як Регулятора, що є предметом захисту у адміністративному суді.
Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначено Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII (далі по тексту – Закон № 1540-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.
Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.
Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Положення статті 3 Закону № 1540-VIII визначають мету та форми діяльності Регулятора та його основні завдання.
Так, зокрема, за приписами статті 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.
Регулятор здійснює державне регулювання шляхом:
1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом;
2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;
3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом;
4) державного контролю та застосування заходів впливу;
5) використання інших засобів, передбачених законом.
Основними завданнями Регулятора є:
1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;
2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів;
3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав;
4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами;
5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури;
6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг;
7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища;
8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;
9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг;
10) інші завдання, передбачені законом.
У контексті спірних правовідносин, саме факт видання НКРЕКП за наслідками перевірки суб`єкта господарювання обов`язкового до виконання цим суб`єктом розпорядження, що містить імперативну вимогу до ліцензіата - ініціювати розірвання укладених із позивачем договорів, і є підставою звернення до суду, а його метою - перевірка судом законності прийняття НКРЕКП індивідуального акта - Розпорядження у межах здійснення комісією своїх повноважень, як державного регулятора у сфері енергетики.
Отже, спір у цій справі спір виник не з приводу виконання чи тлумачення цивільно-правових зобов`язань, а у зв`язку з реалізацією НКРЕКП владних управлінських функцій, що призвело до можливого порушення прав позивача шляхом прийняття індивідуального акту, обов`язкового до виконання, яким Регулятор намагався вплинути на приватноправові відносини та фактично детермінувати їх припинення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність приватноправового спору та необхідність його розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки предметом судового контролю у цій справі є законність індивідуального рішення суб`єкта владних повноважень, що зумовлює публічно-правовий характер спірних правовідносин і, відповідно, їх належність до юрисдикції адміністративних судів.
А відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи, що має наслідком прийняття рішення про задоволення вимог апеляційної скарги, та, як наслідок, скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Враховуючи вищевикладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 по справі № 520/25255/25 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 по справі № 520/25255/25 - скасувати. 
Прийняти постанову, якою справу № 520/25255/25 за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за участю третьої особи - Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", про визнання протиправним та скасування розпорядження, - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій