ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/19648/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2026 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів
встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 (далі позивач) до ОСОБА_1 код РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), в якій позивач просив суд: 
- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 16029,70 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
Ухвалою від 06.10.2025 суддя залишила позовну заяву без руху.
Ухвалою від 23.10.2025 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила спрощене позовне провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що солдат ОСОБА_1 , призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , Львівська область. Підстава: Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 “Про загальну мобілізацію” (зі змінами), поіменні списки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки». Згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 88 від 24.03.2025, вважати солдата ОСОБА_1 таким, що вибув на лікування до комунального некомерційного підприємства «Новояворівська лікарня імені Юрія Липи». В подальшому солдата ОСОБА_1 переміщено для подальшої госпіталізації у ВМКЦ Західного регіону, де останній перебував на стаціонарному лікуванні по 28.03.2025 включно, і виписаний у частину, про що 01.05.2025 на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами «СЕДО-М» надійшло повідомлення з ВМКЦ Західного регіону. 
У військову частину НОМЕР_1 з лікування у встановлений строк (28.03.2025) солдат ОСОБА_1 не повернувся. 
За час незаконної відсутності поза межами військової частини НОМЕР_1 відповідач отримав грошове забезпечення за період з 01 березня 2025 року по 31 березня 2025 року. Згідно з Довідкою про виплачене грошове забезпечення курсанту військової частини НОМЕР_1 відповідачу за період з 01.03.2025 по 31.03.2025 було виплачене грошове забезпечення в сумі 20585,10 грн. Переплата становить 16029,70 грн.
Військовою частиною НОМЕР_1 направлено повідомлення про вчинення злочину, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України солдатом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у Львові. Таким чином, з 28 березня 2025 року солдат ОСОБА_1 не виконував обов`язків військової служби та не повідомив безпосереднього командира про своє місцезнаходження, тому грошові кошти в розмірі 16029,70 грн виплачені солдату ОСОБА_1 без достатньої правової підстави.
Копію ухвали від 23.10.2025 про відкриття спрощеного позовного провадження направлено відповідачу за адресою реєстрації його місця проживання. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення (R067025237452), лист вручено особисто відповідачу 31.10.2025.
Таким чином, відповідач належним чином повідомлений, правом на подання відзиву не скористався.
Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.
Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених позовних вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.02.2025 №56 ОСОБА_1 з 22.02.2025 зараховано до списку особового складу частини та на всі види забезпечення.
Згідно з Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 88 від 24.03.2025 ОСОБА_1 вибув на лікування до комунального некомерційного підприємства «Новояворівська лікарня імені Юрія Липи».
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.04.2025 №1552-ЛР призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення Військово-медичного клінічного центру Західного регіону курсантом 6 навчального курсу школи загальноосвітньої підготовки військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_1 .
Відповідно до листа Військово-медичного клінічного центру Західного регіону від 01.05.2025 №3873 повідомлено, що військовослужбовець ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону з 24.03.2025 по 28.03.2025, виписаний в частину.
За результатами проведеного службового розслідування складено Акт службового розслідування відносно курсанта 6 навчального курсу школи загальноосвітньої підготовки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за фактом неприбуття з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів до військової частини НОМЕР_1 яким встановлено, що своїми діями солдат ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: ст. 11, 12, 14, 16, 26, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV та ст. 1, 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України затверджено Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV.
Згідно з Довідкою про виплачене грошове забезпечення курсанту військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 за період з 01.03.2025 по 31.03.2025 було виплачене грошове забезпечення в сумі 20585,10 грн. Переплата становить 16029,70 грн.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2025 №614-ОД Про результати службового розслідування складено Акт службового розслідування відносно курсанта 6 навчального курсу школи загальноосвітньої підготовки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за фактом неприбуття з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів до військової частини НОМЕР_1 встановлено, що 24.04.2025 близько 08 години 00 хвилин від фельдшера школи загальноосвітньої підготовки військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_2 надійшла доповідь про самовільне залишення території Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів військовослужбовцем ОСОБА_1 .
Проведеними пошуковими заходами встановити місцезнаходження солдата ОСОБА_1 не вдалось.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2025 №614-ОД Про результати службового розслідування складено Акт службового розслідування відносно курсанта 6 навчального курсу школи загальноосвітньої підготовки військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 за фактом неприбуття з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів до військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 за березень 2025 виплачено виплачене грошове забезпечення в сумі 20585,10 грн, з яких переплата становить 16029,70 грн.
Посилаючись на те, що відповідач набув та зберіг майно, а саме грошові кошти без достатньої правової підстави, оскільки самовільно залишив місце служби під час дії воєнного стану та фактично не виконував військового обов`язку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011).
Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. На підставі частини першої статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.
Відповдно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
Повертаючись до обставин справи, суд встановив, що під час службового розслідування встановлений факт нез`явлення з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 до розташуання Військової частини, з 28.03.2025 такий відсутній на військовій службі без поважних причин. Відповідно до довідки про виплачене грошове забезпечення курсанту військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_1 за період з 01.03.2025 по 31.03.2025 було виплачене грошове забезпечення в сумі 20585,10 грн. Переплата становить 16029,70 грн.
Суд у межах спірних правовідносин не здійснює перевірку дій посадових осіб Військової частини, які нараховували та виплачували кошти відповідачу під час його фактичної відсутності у військовій частині.
Разом із тим, суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення, в сумі 16029,70 грн.
Отже, в силу вищевказаних вимог Цивільного Кодексу України такі кошти підлягають поверненню платнику.
За приписами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зважаючи на встановлені у цій справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 16029,70 грн під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), на користь Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 16029,70 грн (шістнадцять тисяч двадцять дев`ять гривень сімдесят копійок) під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.