Дата документу 16.01.2026 Справа № 331/2223/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 331/2223/25  Пр. № 22-ц/807/217/26	Головуючий у 1 інстанції: Боєв Є.С. Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2025 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (надалі – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 

ВСТАНОВИВ:

16.04.2025 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду з вищезазначеним позовом до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (а.с.3-9), в якому просило стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за кредитним договором №1249-6242 від 02.08.2023 року в розмірі 72000,00 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом – 14400,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами – 57600,00 грн., від сплати якої відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Скользнєву Н.Г. (а.с.55-56). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2025 року (а.с.59) дану справу передано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Боєва Є.С. (а.с.65). Ухвалою суду першої інстанції від 03 червня 2025 року (а.с.66) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2025 року (а.с.70-73) позов позивача у цій справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (ЄДРПОУ 38548598) заборгованість за кредитним договором № 1249-6242 від 02.08.2023 року у сумі 72000,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 14400,00 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 57600,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (ЄДРПОУ 38548598) витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя першої інстанції від 09 жовтня 2025 року (а.с.125-126) відповідачу поновлено строк на перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2025 року, заяву відповідача про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2025 року у цій справі залишено без задоволення. 
Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.131-143) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю, або у випадку якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про існування між сторонами договірних відносин – задовольнити позов частково, а саме: стягнути основну суму боргу (тіло кредиту) у розмірі 14400,00 грн.; стягнути проценти за користування кредитом у справедливому, розумному та пропорційному розмірі, що не перевищує 14400,00 грн., відповідно до принципів розумності, добросовісності та справедливості, передбачених ч. 3 ст. 509, ч. 1-2 ст. 627 ЦК України, а також положень п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», у решті вимог – відмовити як у безпідставних, завищених та таких, що суперечать чинному законодавству; судові витрати розподілити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України.
В автоматизованому порядку 28.10.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А., Трофимову Д.А. (а.с.149). Ухвалою апеляційного суду від 29.10.2025 року (а.с.150) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 06.11.2025 року (а.с.153). Ухвалою апеляційного суду від 07.11.2025 року апеляційну скаргу апелянта залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а.с.154), які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк (а.с.156-160). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 18.11.2025 року (а.с.161-162), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.163). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 72000,00 грн. – а.с.3), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі (а.с.168-196).
Сторона відповідача надала апеляційному суду відповідь на відзив позивача (а.с.232-242).
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2 у цій справі підлягає  залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 12, 13, 76, 141, 258-259, 263-265, 279, 280-284, 354 ЦПК Українита виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 02.08.2023 року ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua) уклали електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1249-6242 який разом з Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким відповідач був попередньо ознайомлений (а.с.14-28).
Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах: сума кредиту – 12000,00 грн.; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 21 днів; знижена % ставка 2,50 в день; стандартна ставка 3,00 % в день. 
Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків, а тому станом на 24.03.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 142128,00 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом –14400,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 127728,00 грн.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме: часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 70128,00 грн., за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 72000,00 грн.
Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що позивач просив суд у цій справі стягнути з відповідача прострочену заборгованість за кредитом –14400,00 грн. та  прострочену заборгованість за нарахованими процентами – 57600,00 грн., що разом становить 72000, 00 грн.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув.
Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згадані договори позики та кредитний договір кредитів укладені між позикодавцями та відповідачем в електронній формі, яка згідно з нормами чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. 
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про електронну комерцію” ).
Судом першої інстанції встановлено, що договір укладений і підписаний відповідачем відповідним одноразовим ідентифікатором, тобто вказаний правочин укладений в електронній формі.
Відповідно до вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір про відкриття кредитної лінії № 1249-6242 від 02.08.2023 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позов позивача до відповідача у цій справі підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1 в особі представника  ОСОБА_2  є такими, що фактично дублюють доводи сторони відповідача в його заяві про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі (а.с.78-87) у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку (ухвала суду першої інстанції від 09.10.2025 року - а.с. 125-126), з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою. 
Судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що права відповідача, як споживача, при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції обставинах цієї справи, не були порушені позивачем.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Суд першої інстанції правильно виходив при вирішенні цієї справи із:
- презумпцію свободи договору (ст. 627 ЦК України, за змістом якої: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1); у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2);  оскільки відповідач на свій власний розсуд обрав кредитора – позивача, підписав вищезазначений електронний договір сторін без зауважень, зі всіма умовами останнього погодився (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані); 
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) – вищезазначеного кредитного договору, підписаного сторонами без зауважень, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не були надані), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані, так, сторона відповідача у цій справі будь-якого зустрічного позову не заявляла, у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору недійсним та відповідачем апеляційному суду не надано),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір є обов`язковим для виконання його сторонами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, заочне рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. 
Також, в силу вимог ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 16.01.2026 року.
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А.	Трофимова Д.А.