ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/8809/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- стягнути з Відповідача - військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні Позивача з військової служби в розмірі 269 156,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підставою для звернення з даним позовом є фактична виплата відповідачем - 08 жовтня 2025 року компенсації за невикористані Позивачем дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та пов`язане з цим право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні.
Відповідно до абз.3 п.7 Порядку №260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (абз.5 п.8 Порядку № 260). Згідно з п. 14 Порядку № 260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Таким чином, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок з позивачем в останній день перебування його на військовій службі, тобто в день звільнення. За результатами судового розгляду адміністративної справи 260/10071/23 було встановлено порушення відповідачем строків виплати належних при звільненні працівникові сум та визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є відповідач - військова частина НОМЕР_1 щодо не проведення із позивачем своєчасного і повного розрахунку при звільненні зі служби
Відповідно, до ч.4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, факт протиправної бездіяльності відповідача, який проявився у порушенні останнім строків виплати належних при звільненні сум та виникненні заборгованості є доведеним та не підлягає повторному доказуванню.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову, в зв`язку з тим, що середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України Про оплату праці визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995. 
Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 5 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/ годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.
Відповідач також вказує, що період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; Однак, з врахуванням, що в порівнянні із сумою, визначеної судом апеляційної інстанції, компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік (6386,46 грн.) вищевказану розрахункову суму (269156,05 грн.) не можна вважати співмірною, оскільки така в декілька десятків разів перевищує суму такої компенсації.

24.11.2025 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. У ній, позивач вказує, що при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він просить врахувати вкрай негативну поведінку відповідача, що супроводжувала увесь процес звільнення його з публічної служби, що проявилося, зокрема, в грубому порушенні обов`язку відповідача, передбаченому статтею 116 КЗпП України. Виплата усієї суми, яку визнавав відповідач, і яка мала бути виплачена 05.10.2023 року, розтягнулася на місяці і виплачувалася до кінця 2023 року різними платежами 
В день свого звільнення позивач не отримав ні гривні. Оскаржувана сума, яку присудив позивачу Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 18 жовтня 2024 року добровільно відповідачем не виплачувалася, тобто відповідач добровільно відмовлявся виконувати судове рішення, хоча для перерахунку присудженої суми мав реквізити позивача, про що свідчать попередні перекази. У зв`язку з невиконанням відповідачем судового рішення позивач був змушений звернутися до органів ДВС для примусового виконання рішення суду у лютому 2025 року.
Проте, відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу не прискорило процес остаточного розрахунку з позивачем. 
Повпливало на відповідача лише звернення позивача до суду першої інстанції з заявою від 06.10.2025 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Таким чином, позивач, як ветеран війни, який був звільнений з військової служби за станом здоров`я, тривалий час не отримував з боку держави в особі відповідача, як суб`єкта владних повноважень, належної реалізації трудових прав, що змушувало останнього протягом довгих років відчувати розчарування і несправедливість через свідоме порушення відповідачем його майнових прав; звертатися за захистом до суду, що у свою чергу призводило до значних витрат на це свого часу і зусиль замість адаптивного повернення у цивільне життя та налагоджування контактів з рідними. 
На підставі наведеного, Позивач вважає свої позовні вимоги обгрунтованими та просить суд врахувати дану відповідь при визначені розміру середнього заробітку весь за час затримки розрахунку при звільненні, що тривав з 05 жовтня 2023 року по 08 жовтня 2025 року.

28.11.2025 року від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. У ній відповідач зазначає, що позивачем до суду не надано жодного належного доказу відмови відповідача від добровільного виконання судового рішення, а з врахуванням того, що позивача було звільнено з військової служби ще у жовтні 2023 року, відповідачу апріорі не могли бути відомі актуальні банківські реквізити позивача. 
Не заслуговує і на увагу суду твердження позивача з приводу того, що на виконання рішення суду відповідачем повпливало його звернення до суду першої інстанції із заявою від 06.10.2025 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. 06.10.2025 року за наданими позивачем реквізитами до Державного казначейства України в Закарпатській області відповідачем було надіслано платіжну інструкцію для списання на його користь відповідної суми, а 07.10.2025 року кошти були зараховані позивачу. В той же час, позивачем після отримання коштів за рішенням суду, не було подано до адміністративного суду заяву про залишення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду без розгляду, що знов ж таки вказує на систематичне зловживання ним своїми процесуальними правами і створення додаткового навантаження на судову систему.

01.12.2025 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі. Позивач вказує, що згідно ч.2 статті 77 КАС України суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Проте, відповідач приховав від суду факт звернення позивача до Міністерства оборони України, як до контролюючого органу та фінансового розпорядника першого рівня з скаргою на бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині невиконання судового рішення у справі №260/10071/23. 
Якщо говорити про достатність доказів, що дають змогу говорити про те, що відповідач вжив усіх заходів для якнайшвидшого розрахунку з позивачем на виконання судового рішення, то надані відповідачем докази у своїх сукупності не дають можливість зробити висновок про його добросовісну поведінку. Законодавство України, зокрема, законодавство про виконавче провадження, не вимагає від фізичної особи відкриття поточного рахунку в установі банку для виконання перед ним обов`язку майнового характеру у випадку, якщо така фізична особа не є суб`єктом господарської діяльності. Одночасно, чинне законодавство передбачає багато способів виконання грошового зобов`язання боржником перед стягувачем. Ними можуть бути перерахування коштів на розрахунковий рахунок органу державної виконавчої служби, приймання нотаріусом від боржника в депозит грошової суми для передачі їх кредитору відповідно до ст. 85 ЗУ “Про нотаріат”, виплата коштів фізичній особі через касу установи банку або виплата тих самих коштів через касу власника або уповноваженого ним органу працівнику. 
Проте, жодних належних чи допустимих доказів, які би свідчили про вживання Відповідачем таких заходів з метою якнайшвидшого виконання судового рішення матеріали справи не містять, а твердження відповідача про зловживання позивачем процесуальними правами є маніпулятивними.

Обставини встановлені судом

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 жовтня 2023 року № 288 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я) на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку..

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі №260/10071/23 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково та постановлено: 

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби; 

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 належне ОСОБА_1 грошове забезпечення при звільненні з військової служби у розмірі 50 170,22 грн. (п`ятдесят тисяч сто сімдесят гривень двадцять дві копійки); 

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 06.10.2023 по 03.04.2024 року у розмірі 48448,09 (сорок вісім тисяч чотириста сорок вісім гривень дев`ять копійок).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі №260/10071/23 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року в справі № 260/10071/23 в частині задоволення позову скасовано та прийнято постанову, якою позов в цій частині задоволено частково: 

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за вісім днів невикористаної щорічної основної відпустки у 2022 році. 

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за вісім днів невикористаної щорічної основної відпустки у 2022 році в сумі 6386,46 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року у справі №260/10071/23, відповідачем було виплачено належне позивачу грошове забезпечення 08.10.2025 року у розмірі 6386,46 грн., що стверджується платіжною інструкцією № 5091 від 07.10.25 року.

Отже, фактичний розрахунок зі всіх належних при звільненні коштів відповідач здійснив 08.10.2025 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідно до статті 2 якого ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до пункту 7 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, на день виключення зі списків особового складу військової частини з особою, звільненою з військової служби, має бути проведений повний розрахунок.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на момент проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні) передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.
Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено з матеріалів справи, позивача виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 05 жовтня 2023 року, а 08 жовтня 2025 року - дата повного розрахунку.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100) у спірному випадку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно пункту 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.
Відповідно до положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди, допомоги.
Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

Верховний Суд у постанові від 30 травня 2024 року у справі № 520/18807/23 вказав, що при розгляді такої категорії справ належить враховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: 
розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 
загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; 
частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; 
частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат.
А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Велика Палата ВС у постанові від 08.10.25 року у справі № 489/6074/23 зробила наступний висновок відійшовши від попередніх висновків ВС:

105. Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
106. Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
94.3. Відповідач заперечував проти права позивача на компенсацію за роботу у вихідні дні, а тому факт порушення цього права та сума відповідної компенсації були встановлені лише під час судового розгляду.

94.4. Сума компенсації позивачу за роботу у вихідні дні (3 443,88 грн), яку встановили суди попередніх інстанцій, є більш ніж у сто разів меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (419 005,39 грн).

94.5. Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

94.6. З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 11 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

95. Тому у відповідній частині рішення суду апеляційної інстанції підлягає зміні з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 11 000 грн.

Восьмий апеляційний адмінсуд у постанові від 18.10.24 року у справі № 260/10071/23 констатував:

-Позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом у якому, з уточненням позовних вимог, просить суд:
- визнати бездіяльність відповідача - військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати на момент звільнення з військової служби належних сум грошових коштів в розмірі 249 699,00 грн. протиправною;
- стягнути з відповідача - військової частини НОМЕР_2 на користь позивача грошовий борг в сумі 273 289,00 грн;
- стягнути з відповідачів середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 143695, 38 грн. за період з 06.10.2023 року по 05.04.2024 року.
03 квітня 2024 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність 71-ого окремого батальйону НОМЕР_3 окремої бригади Сил територіальної оборони Збройних сил України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.
Стягнув з Військової частини НОМЕР_1 належне ОСОБА_1 грошове забезпечення при звільненні з військової служби у розмірі 50 170,22 грн.
Стягнув з Військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 06.10.2023 по 03.04.2024 року в сумі 48448,09 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Приймаючи це рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виплатив позивачу на час звільнення одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 11974,61 грн, компенсацію за вісім днів невикористаної щорічної основної відпустки в сумі 6386,46 грн., компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки за сімейними обставинами в сумі 15966,15 грн. та премії в розмірі 486% посадового окладу, що становить 15843,60 грн.

Позивач заявив вимогу про відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки, на його думку, відповідачі станом на 05.04.2023 року не нарахували та не виплатили позивачу вказані у позові види грошового забезпечення.
Водночас, апеляційний суд, за наслідками розгляду справи, в межах вимог апеляційної скарги, встановив те, що військова частина НОМЕР_2 не нарахувала позивачу компенсацію за вісім днів невикористаної щорічної основної відпустки у 2022 році, в сумі 6386,46 грн.
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року в справі № 260/10071/23 в частині задоволення позову скасувати та прийняти постанову, якою позов в цій частині задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за вісім днів невикористаної щорічної основної відпустки у 2022 році.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за вісім днів невикористаної щорічної основної відпустки у 2022 році в сумі 6386,46 грн.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Сам позивач в вищевказаному позову зазначив, що згідно виписки про рух коштів по картковому рахунку, після звільнення позивачу було виплачено:
- 23590,00 грн. грошового забезпечення за вересень місяць 2023 року відповідно до займаної посади, 
-19700,00 грн. додаткової фінансової винагороди за вересень місяць 2023 року та 62622,00 грн., а загальна сума виплачених коштів склала 90 710,63 грн.

Невиплачена сума 6386,46 грн складає 7% від суми що була виплачена при звільненні ( 90 710,63 ) грн.., а тому в у звязку з чим сума середнього заробітку яка підлягає виплаті складає 21782, 6 грн. 
Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача вже після його звільнення зі служби суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Аналогічна правова позиція зазначена в п.39-41 постанови Верховного Суду 08.11.2018 року у справі №805/1008/16-а.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищенаведені обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 21782, 6 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його виготовлення в повному обсязі до Восьмого апеляційного адмінсуду.

Суддя	З.Б.Плеханова