ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 грудня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/10299/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 
за участю секретаря судового засідання Ретинської В.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року 
у адміністративній справі № 160/10299/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року задоволено адміністративний позов ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» до Головного управління ДПС у Київській області, а саме, визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області: форми В4 від 15.02.2024 року №52490715, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення на суму 72 863 912,00 грн.; та форми ПН від 15.02.2024 року №52470715, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 3400,00 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, а також стягнуто на користь ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» (код ЄДРПОУ 42175363) судові витрати у розмірі 24224,00 грн. (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області. 
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем по справі в апеляційному порядку з підстав невідповідності висновків суду встановленим у цій справі фактичним обставинам та неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити у справі інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.
Неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права у цій справі, відповідач обґрунтовує цитуючи положення ст.ст.42, 78, 79 Податкового кодексу України, якими законодавець пов`язує право контролюючого органу розпочати перевірку після перебігу тридцяти денного строку саме з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу, а не з дати їх отримання платником та/або моменту повернення поштового відправлення, при цьому, відповідач наголошує, тому на переконання відповідача у даному випадку суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про недотримання контролюючим органом вимог податкового законодавства в частині повідомлення платник, податків про призначення документальної перевірки. Оскільки Головним управлінням ДПС Київській області рекомендованим листом з повідомлення про вручення 01.11.2023 року було надіслано за податковою адресою позивача копію наказу Головного управління ДПС у Київській області від 31.10.2023 №2190-п про проведення позапланової невиїзної перевірки і письмове повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзні перевірки від 01.11.2023 №167/10-36-07-14, але вказане поштове відправлення за № 0730106614383 було повернуто підприємством «Укрпошта» 04.12.2023 без вручення його позивачу, і причиною невручення було зазначено «За закінченням встановленого терміну зберігання», відповідач вважає, що у даному спірному випадку контролюючим органом було дотримано умови, порядок та процедура призначення і проведення перевірки позивача, оскільки саме після 04 грудня 2023 року ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» вважається проінформованим у вказаний законом спосіб про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки письмовим повідомленням від 01.11.2023 №167/10-36-07-14, яке було надіслано та врученим платнику за 30 днів до початку перевірки, тобто до 06.12.2023 року, а тому позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром податкового органу провести документальну позапланову невиїзну перевірку до її початку, і саме після означеної дати необізнаність платника з наказом про проведення перевірки слід розцінювати як таку, що свідчить про нехтування або ухилення від виконання обов`язку, передбаченого пп. 16.1.5, пп. 16.1.7 п.16.1 ст.16, п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України, і не може розцінюватись на користь платника податків, і така позиція контролюючого органу у спірних правовідносини на переконання відповідача повністю узгоджується з висловленою Верховним Судом правовою позицією у постановах від 06.08.2019 року по справі №520/8681/18, від 11.06.2020 року по справі №823/1606/17, від 12.08.2021 року по справі №640/3605/19, від 14.07.2022 по справі №120/479/21-а.
Відповідач також звертає увагу апеляційного суду на поведінку позивача, який ні на дату надходження поштового відправлення за № 0730106614383 до відділення Укрпошти, ні у подальшому до 04 грудня 2023 року (дата проставлення поштою відмітки про повернення поштової кореспонденції) не вчинив жодних дій, спрямованих на отримання указаного поштового відправлення, також як і не забезпечив отримання інших документів, які направлялись контролюючим органом на його адресу, а саме: акту перевірки від 19.12.2023 №27841/10-36- 07-14/42175363та податкових повідомлень-рішень від 05.02.2024 №52490715, № 52470715. При цьому, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 серпня 2019 року по справі №520/8681/18, від 09 жовтня 2018 року по справі №820/1864/17, від 23 травня 2022 року по справі №810/3116/18, від 14 липня 2022 року по справі №160/6980/20), відповідач вває, що в порушення вимог ст.ст. 9, 90, 246 КАС України судом першої інстанції не надано у цій справі належну правову оцінки вказаним обставинам, а мотивувальна частина оскаржуваного судового рішення не містить обґрунтування відхилення доводів контролюючого органу і того, що «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» нехтувало своїм обов`язком з отримання поштової кореспонденції від податкового органу.
Окремою підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідач вказує на неправильність застосування до спірних правовідносин положень ст.20, ст.44 і ст.85 Податкового кодексу України, якими встановлено права та повноваження контролюючого органу, в тому числі і на отримання від платника податків копій документів, що належать до предмета перевірки, а також обов`язки платника податків вести облік доходів, витрат та їх показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського об фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, які мають надаватися посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, що є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником податків показників податкового обліку, а у разі не надання для проведення перевірка таких фінансово-господарських документів у контролюючого органу є законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем податкових зобов`язань та визнати ці суми непідтвердженими документально, що підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08 вересня 2019 року у справі № 802/1069/13-а, від 08 серпня 2019 року у справі №802/1069/13-а, від 01 квіті 2020 року у справі № 640/637/19, від 06 серпня 2019 року у справі № 160/8441/19, та від 29 травня 2020 року у справі 826/27811/15, від 24 лютого 2020 року у справі № 440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі № 420/13197/20.
На переконання відповідача судом першої інстанції також безпідставно не враховано положення ст.16 та п.85.2 ст.85 Податкового кодексу якими встановлено обов`язок платника податків надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки після початку перевірки незалежно від наявності або відсутності запиту контролюючого органу, який не пов`язаний безпосередньо з оформленням будь-яких додаткових запитів, що прописано у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 по справі N° 420/7844/20, та узгоджується з підпунктами 1.4.1. і 1.4.2. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби України при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом ДПС України від 04.09.2020 № 470 (зі змінами та доповненнями), а обов`язок позивача забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Головного управління ДПС Київській області було зазначено у письмовому повідомленні ГУ ДПС у Київській області вія 01.11.2023 №167/10-36-07-14 про призначення та проведення документальна позапланової невиїзної перевірки, яким позивача було повідомлено про обов`язок надати всі документи, що стосуються предмета перевірки та перевіряємого періоду у строки та спосіб встановлені законом
За наведених обставин та за на наявних у справі доказів, відповідач вважає правомірним проведення контролюючим органом документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість з підстав передбачених пп. 78.1.8 п. 78.1 ст.78 ПКУ, а висновки суду першої інстанції про порушення порядку складання акту документальної перевірки відповідач вважає безпідставними та такими, що суперечать положенням п.75.1 ст.75, п.86.1. п.86.7. ст.86 ПК України і затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (далі - Порядок 727) та затвердженому наказом Державної фіскальної служби України від 1 червня 2017 року № 396 Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів документальних перевірок (далі - Методичні рекомендації № 396) оскільки акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання і не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ч.2 ст.2 КАС України, що підтверджено висловленою Верховним Судом позицією у постановах 19.06.2020 у справі № 140/388/19, від 27.03.2018 у справі №813/2524/17, по справі №811/119/13-а та від 09 серпня 2018 по справі № 826/5302/14.
Окрім іншого, відповідач звертає увагу апеляційної інстанції на передчасності висновків суду першої інстанції, зроблених за результатом дослідження у судовому порядку документів, наданих позивачем на підтвердження дотримання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» при виконанні договорів поставки з ТОВ «ТД «Львівська тютюнова фабрика ЛТД» та ТОВ «ТЕД Україна», оскільки такі висновки судом були зроблені без урахування того, що надані позивачем виписані постачальниками ТОВ «ТЕДІС Україна» та ТОВ «ТД «Львівська тютюнова фабрика ЛТД» видаткові накладні не містять інформацію про місце складання, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, що відповідальна за отримання товару, а надані податкові накладні, які використовуються виключно для потреб податкового обліку, також як і договори, які свідчать лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, не є на переконання відповідача первинними бухгалтерськими документами та обліковими документами для цілей бухобліку, що у сукупності за твердженням відповідача свідчить про безпідставність висновків суду стосовно достовірності та достатності наданих позивачем доказів на підтвердження спірних операцій та задекларованих ним показників бухгалтерського і податкового обліку, при тому, що судом не перевірялися та не досліджувалися з метою встановлення факту здійснення господарських операції по постачанню ТМЦ обставини правомірності формування податкового кредиту зподатку на додану вартість і не встановлювався зміст цих господарських операцій, у тому числі з стосовно: подання покупцем заявок на придбання кожної партії товару, як це передбачене умовами договору поставки; наявності у постачальників та покупця дозвільних документів для реалізації підакцизних товарів; переміщення ТМЦ від постачальників до складу позивача; зберігання ТМЦ та дотримання умов і строків зберігання тютюнових виробів; подальшого використання товару в господарській діяльності; наявності у позивача розумної економічної причини (ділової мети), яка полягає в подальшій реалізації тютюнових виробів із отриманням прибутків, приросту активів, отримання відповідного економічного ефекту, хоча вказане стосується безпосередньо предмету доказування у межах спірних відносин і має істотне значення для вирішення даного спору, що також свідчить про порушення судом вимог процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення, тому числі і з тих підстав порушення дискреційних повноважень контролюючого органу внаслідок вирішення по суті питань, які законодавством віднесенні до виключної компетенції цього органу. 
Також в апеляційній скарзі відповідач звернув увагу на безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволені клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» з підстав пропуску строку звернення до суду, з огляду на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.02.2024 №52490715, № 52470715 № 240550703 були надіслані ГУ ДПС у Київській області на податкову адресу позивача 15 лютого 2024 року, датою їх отримання є 11 березня 2024 року, а позовну заяву до суду подано тільки 09.04.2025 року, і відповідно, згідно п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою повинен був залишити позову цій справі без розгляду з визначених ч.3 та ч.4 ст.123 КАС України підстав.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечуючи проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача просить залишити її без задоволення наголошуючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, в якому на підставі повно встановлених обставин і належної їх оцінки судом було правильно задоволено вимоги позивача, тому просить це рішення суду залишити без змін. 
Заслухавши в судовому засідання пояснення представників відповідача та позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та відзиву позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх оцінки і застосування до них норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача виходячи з нижченаведеного
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржувані у цій справі позивачем податкові повідомлення-рішення: форми В4 від 15 лютого 2024 року № 52490715, яким зменшено суму від`ємного значення на суму 72 863 912,00 грн.; та форми ПН від 15 лютого 2024 року № 52470715, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 3400,00 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних - були винесені на підставі Акту від 19.12.2023 №27841/10-36-0714/42175363 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ», складеного за результатом проведеної ГУ ДПС у Київській області перевірки з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2023 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18.10.2023 №9275641342 (далі Декларація) від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах (липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018, січень, лютий 2019), що здійснювалася на підставі виданого згідно п.п.19-1.1.6 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78, ст.79, п.п. 69.2, п.п. 69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України наказу від 31.10.2023 №2190-п та повідомлення на перевірку від 01.11.2023 №167/10-36-07-14, та в якому зафіксовано виявлені під час перевірки порушення позивачем, як платником податків, вимог: - п.198.1. п.198.2. п.198.3. п.198.5. г). п.198.6. ст.198 та п.201.1. п.201.7. п.201.10. п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України, внаслідок завищення позивачем від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 72 863 912 грн.; - та п.201.10. ст.201 Податкового кодексу України внаслідок порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 72 863 912 грн. (у тому числі по періодам за вересень 2023 року - 72 863 912 грн.).
Як також зазначено в Акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 19.12.2023 №27841/10-36-0714/42175363, про проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДНШРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» повідомлявся письмовим повідомленням від 01.11.2023 №167/10-36-07-14, яке разом із копією наказу від 31.10.2023 №2190-п направлялося засобами поштового зв`язку 01.11.2023 рекомендованим листом з відміткою про вручення (трек номер 0730106614383) на адресу: 08129, Київська обл., Бучанський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Черкаська, буд. 26, кв. (офіс) 1, але був повернутий поштою відправнику як не вручений з причин «закінчення встановленого терміну зберігання», а ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» в свою чергу до перевірки не надано документи, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи Головного управління ДПС у Київській області, що передбачено п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України.
Обговорюючи доводи позивача та відповідача у цій справі як з питань протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень і підстав для їх скасування, так і з питань дотримання контролюючим органом порядку і процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» і прийнятих за результатом перевірки податкових повідомлень-рішень, спираючись на положення п.61.1 ст.61, пп.62.1.3. п.62.1. ст.62 Податкового кодексу України та на сформовані Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 і від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 правові висновки стосовно можливості платника податків посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність прийнятих на підставі цієї перевірки податкових повідомлень-рішень, для скасування яких є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки - суд першої інстанції виходячи з положень пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7. п.78.1. і п.78.4. ст.78, п.79.2. ст.79, ст.42 Податкового кодексу України обґрунтовано акцентував увагу на тому, що направлений позивачу поштовим відправленням за № 0730106614383 наказ Головного управління ДПС у Київській області від 31.10.2023 №2190-п, яким вирішено провести документальну позапланову невиїзну перевірку з 06.12.2023 року, тривалістю 5 робочих днів, був повернутий контролюючому органу «за закінченням терміну зберігання» і відміткою на конверті дати не вручення підприємством «Укрпошта» з причин закінчення встановленого терміну зберігання - 04.12.2023, що за висновком суду не є може слугувати доказом відмови позивача від отримання поштового відправлення.
При цьому, суд першої інстанції акцентував увагу також на тому, що з урахуванням дати надісланого письмового повідомленнями від 01.11.2023 №167/10-36-07-14, інформування посадових осіб ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки вважається врученим платнику за 30 днів до початку перевірки та дати повернення до Головного управління ДПС у Київській області вказаного конверту 13.12.2023 року, проте, перевірку контролюючим органом згідно Акту було розпочато та проведено у період з 06.12.2023 року по 12.12.2023 року, тобто, до повернення вказаного конверту на адресу контролюючого органу та без зазначення причин неналежного повідомлення позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підтвердження належного повідомлення позивача про проведення перевірки.
Отже, за наведених обставин та того, що контролюючий орган вправі розпочати проведення документальної позапланової перевірки платника податків лише у випадку, коли такому платнику до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки, чого у спірних правовідносинах не відбулось, а контролюючий орган безпідставно наполягає на тому, що положення Податкового кодексу України не ставлять у залежність початок проведення перевірки від факту отримання платником документів (наказу та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки) і наголошує на достатності лише факту надсилання таких документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків - суд першої інстанції правильно на переконання колегії суддів у даному спірному випадку підсумував, що платник податків має бути ознайомлений з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник у встановлений законом спосіб саме до початку її проведення, що є гарантією дотримання його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, а також можливість виконати свої обов`язки, зокрема щодо надання документів, що визначено вимогами пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, що узгоджується як з положеннями Закону України від 30 листопада 2021 року № 1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01 січня 2022 року, за яким пункт 79.2 статті 79 Податкового кодексу України було доповнено новим абзацом такого змісту: «У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу», так і з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, від 15.02.2024 по справі № 640/9016/20, від 26.09.2024 по справі № 600/6022/23-а та у справах № 640/9016/20 і № 400/1664/21 
Отже, саме з огляду на вищезазначені норми та сталу судову практику зі спірного питання, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у спірному по даній справі випадку документи (наказ та повідомлення) не були вручені позивачу, а були повернуті поштовим відділенням у зв`язку із закінченням терміну зберігання, а контролюючий орган розпочавши проведення документальної позапланової невиїзної перевірки в свою чергу не пересвідчився у дотриманні обов`язкових визначених пунктом 78.4 статті 78 та пунктом 79.2 статті 79 Податкового кодексу України умов, які надають йому право провести документальну позапланову перевірку платника, а саме, вручення платнику податків до початку її проведення копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, внаслідок чого суд дійшов цілком обґрунтованого висновку, що не виконання контролюючим органом вимог п.78.4 ст.78 та п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України є істотним порушенням процедури перевірки, і є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками протиправно проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки перевірки ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ», що відповідачем не спростовано, оскільки усі наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться лише до власного розуміння відповідачем змісту статей 42, 78, 79 Податкового кодексу України і їх практичного застосування, без урахування того, що саме вказаними нормами законодавцем прописано підстави, умови і порядок для проведення позапланових перевірок, включаючи строки та спосіб надсилання відповідних повідомлень, наказів, рішень та інших актів саме з метою врегулювання прав платників податків із завчасним їх повідомленням про перевірки, що не повинно сприйматися як формальність.
На підтвердження законності та обгрунтованності висновків суду першої інстанції у вищевикладеній частині, колегія суддів наголошує, що перевірка з питань дотримання платником податків вимог податкового законодавства є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а невиконання відповідачем вимог закону щодо підстав, умов та процедури призначення і проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, і відповідно, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України акт такої перевірки не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, що дійсно є достатнім для висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень. 
Перевіряючи обставини ненадання позивачем під час перевірки первинних документів, які у відповідності до вимог пп.16.1.5 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством), суд першої інстанції посилаючись на зміст положень абзаців першого, другого п.73.3 ст.73, ст.85 ПК України та на висловлені Верховним Судом у постановах від 07.07.2019 у справі №808/553/18 та від 20.12.2019 у справі №520/2207/19 правові висновки – правильно акцентував увагу на тому, що за змістом акту перевірки встановленим є факт того, що запит відповідачем у спірному випадку взагалі не складався та не направлявся на адресу позивача, а отже суд першої інстанції цілком обґрунтовано виснував у даному випадку про те, що ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» взагалі не мав об`єктивної можливості надати документи для проведення перевірки, хоча саме відповідно до п.2 і п.3 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (далі - Порядок №727) актом документальної перевірки, який є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, має підтверджуватися факт проведення документальної перевірки і її результати, при цьому, в акті документальної перевірки мають бути викладені всі суттєві обставини фінансово господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.4 розділу ІІ Порядку №727), з чітким, об`єктивним та повним посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів (п.5 розділу ІІ Порядку №727).
При цьому, аналізуючи положення п.2 та п.3 і п.4 розділу ІІІ Порядку №727 суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що наведені в акті перевірки висновки Головного управління ДПС у Київській області ґрунтуються лише на даних звітності платника податків, без дослідження первинних документів обліку, на підставі яких така звітність формується, що на переконання суду свідчить про порушення контролюючим органом Порядку №727, оскільки у даному спірному випадку кт перевірки не містить обов`язкових вимог до його складання, хоча саме необхідність дослідження первинних документів кореспондується з можливістю контролюючого органу підтвердити або спростувати показники обліку та звітності платника податків, тобто достовірно визначити чи відповідають показники звітності даним обліку та первинних документів, складених під час провадження господарської діяльності
Спираючись на положення п.78.8 ст.78 і ст.86 Податкового кодексу України та на те, що спосіб встановлення податковим органом правопорушення без перевірки документів є протиправним, оскільки у будь-якому випадку документальна перевірка вимагає дослідження документів, на підставі яких встановлюються податкові правопорушення, а також виходячи з правової позиції Верховного Суду, що викладена в постановах від 12.06.2018 у справі № 821/597/17 (К/9901/48710/18) та від 26.04.2019 у справі № 806/252/16 (К/9901/31885/18) - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку у цій справі про те, що сам факт порушення способу перевірки також доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками не проведення перевірки, оскільки документальна перевірка проводиться саме на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку, а відтак акт документальної перевірки, яким встановлені податкові правопорушення, без дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку платника податків, не може бути належним та допустимим доказом складу таких порушень в розумінні статей 73-74 Кодексу адміністративного судочинства України, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.09.2018 року по справі №820/15224/14.
Отже, оскільки встановлені главою 8 розділу ІІ Податкового кодексу України правила щодо призначення та проведення перевірок є законодавчими гарантіями дотримання прав платників податків під час контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства, який здійснюється контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України в процесі адміністрування податків і зборів, і відповідні гарантії спрямовані на забезпечення нормального перебігу господарської діяльності платників податків, а так само, на надання можливості платникові податків висловити свою незгоду із неправомірним, на його думку, проведенням контрольних заходів щодо такого платника, а недотримання встановлених статтями 75-81 Податкового кодексу України приписів порушує відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків, а отже і є порушенням суб`єктивних прав останнього в адміністративних правовідносинах – судом першої інстанції правильно наголошено, що лише дотримання балансу публічних і приватних інтересів, та встановлених умов і порядку проведення перевірок, у тому числі й документальних позапланових виїзних, може бути підставою для висновку про законність такої перевірки, а невиконання процедурних вимог Податкового кодексу України щодо призначення та (або) проведення контрольних заходів призводить саме до визнання перевірок (незалежно від їх виду) незаконними та відсутності правових наслідків таких, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13 лютого 2018 року по справі № 808/3439/16 (адміністративне провадження №К/9901/4706/17) та у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року по справі №813/520/17 (адміністративне провадження №К/9901/39809/18)
Підсумовуючи вищевикладене у сукупності та виходячи з того, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, суд першої інстанції з огляду на відсутність проведеної перевірки як юридичного факту визнав, що у даному спірному випадку у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваних у цій справі податкових повідомлень-рішень. А оскільки контролюючим органом було порушено процедуру призначення та проведення документальної позапланової невиїзної податкової перевірки, і при складенні акту перевірки із вищевказаними порушеннями не було додержано вимоги законодавства, суд першої інстанції правильно визнав за необхідне визнати усі складені за наслідком проведення протиправної перевірки податкові повідомлення-рішення також протиправними, які підлягають скасуванню.
Колегія суддів також повністю погоджується з вищеописаними висновками суду першої інстанції та не знаходить підстава для скасування судового рішення в цій частині з наведених відповідачем в апеляційній скарзі підстав, оскільки проаналізованими нормами Податковим кодексом України чітко установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних, які повинні прийматися контролюючим органом тільки з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, та лише дотримання визначених законом правил призначення і проведення перевірок може бути належною підставою як для їх проведення так і для винесення за результатом такої перевірки податкових повідомлень-рішень.
Отже, оскільки у спірному випадку позивач, як платник податків не був у встановлений законом спосіб ознайомлений з наказом про перевірку до її початку, від повідно не був ознайомлений і з відомостями про підстави її проведення, про дату її початку та місце проведення, у посадових осіб контролюючого органу дійсно не виникло право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» у період з 06.12.2023 року по 12.12.2023 року, тим більш, що конверт з наказом та повідомленням позивача про перевірку був повернутий поштою Головному управлінню ДПС у Київській області тільки 13.12.2023 року, що підтверджено матеріалами справи та не спростовується самим відповідачем, а доводи представника відповідача про обізнаність контролюючого органу про повернення поштового відправлення № 0730106614383 до початку перевірки будь-якими доказами не підтверджено, відповідно, початок проведення контролюючим органом перевірки позивача з 06.12.2023 року, тобто, до повернення вказаного поштового відправлення № 0730106614383 на адресу контролюючого органу, є беззаперечно протиправним.
Правильним колегія суддів у даному спірному випадку також визнає дослідження судом першої інстанції зафіксованих відповідачем в Акті перевірки порушень позивачем, як платником податку вимог: п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, 198.6 ст.198 та п.201.1, п.201.7, п.201.10, п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України з підстав завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на суму 72 863 912 грн.; та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 72 863 912 грн. (у тому числі по періоду за вересень 2023 року - 72 863 912 грн.), оскільки саме вказані порушення стали підставою для винесення Головним управлінням ДПС у Київській області податкових повідомлень-рішень: форми В4 від 15.02.2024 року №52490715 та форми ПН від 15.02.2024 року №52470715, а доводи апеляційної скарги відповідача про порушення судом у вказаний спосіб дискреційних повноважень контролюючого органу колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки на відмінну від податкового органу, який не дотримався процедури проведення перевірки та не направивши позивачу і не витребувавши усі необхідні документи для проведення перевірки провів таку перевірку без урахування первинних документів ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ», суд першої інстанції з урахуванням відповідних положень податкового законодавства детально дослідив та проаналізував долучені позивачем до матеріалів справи первинні документи по взаємовідносинам позивача з його контрагентами, а також облікові та податкові документи, які у сукупності слугували підставою для декларування позивачем за вересень 2023 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18.10.2023 №9275641342 (далі Декларація) від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах (липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2018, січень, лютий 2019).
Так, обговорюючи правомірність винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень: форми В4 від 15.02.2024 року №52490715, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення на суму 72 863 912,00 грн.; та форми ПН від 15.02.2024 року №52470715, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 3400,00 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, контролюючим органом встановлено завищення підприємством суми від`ємного значення з ПДВ на 72 863 912 грн. внаслідок не нарахування всупереч «г» п.198.5 ст.198 ПКУ податкових зобов`язань з ПДВ, по придбаним товарам використаним в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку та якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту.
Перевіряючи наведені у попередньому абзаці обставини, суд першої інстанції обґрунтовано досліджував детально:
-по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ТЕДІС Україна», як укладений договір поставки № 35-ДП/18/КК від 19.07.2018 року, так і оформлені на підтвердження поставки товару позивачем, які надано до суду, видаткові накладні: № ДП18000156450 від 28.12.2018 року, № ДП18000156451 від 28.12.2018 року, № ДП18000156453 від 28.12.2018 року, № ДП18000156454 від 28.12.2018 року, № ДП18000156449 від 28.12.2018 року, № ДП18000155836 від 27.12.2018 року, № ДП18000155837 від 27.12.2018 року, № ДП18000155839 від 27.12.2018 року, № ДП18000155840 від 27.12.2018 року, № ДП18000155836 від 27.12.2018 року, № ДП18-000154951 від 26.12.2018 року, № ДП18-000154952 від 26.12.2018 року, № ДП18-000154635 від 25.12.2018 року, № ДП18-000154636 від 25.12.2018 року, № ДП18-000154656 від 25.12.2018 року, № ДП18-000154657 від 25.12.2018 року, № ДП18-000155040 від 26.12.2018 року, № ДП18-000154939 від 26.12.2018 року, № ДП18-000154634 від 25.12.2018 року, № ДП18-000154658 від 25.12.2018 року, № ДП18-000154633 від 25.12.2018 року, № ДП18-000154632 від 25.12.2018 року, № ДП18-000153830 від 24.12.2018 року, № ДП18-000153829 від 24.12.2018 року, № ДП18-000153831 від 24.12.2018 року, № ДП18-000153317 від 21.12.2018 року, № ДП18-000153241 від 21.12.2018 року, № ДП18-000153214 від 21.12.2018 року, № ДП18-000153319 від 21.12.2018 року, № ДП18-000153240 від 21.12.2018 року, № ДП18-000153318 від 21.12.2018 року, № ДП18-000152524 від 20.12.2018 року, № ДП18-000151999 від 19.12.2018 року, № ДП18-000151999 від 19.12.2018 року, № ДП18-000152000 від 19.12.2018 року, № ДП18-000151987 від 19.12.2018 року, № ДП18-000151988 від 19.12.2018 року, № ДП18-000151904 від 19.12.2018 року, № ДП18-000151996 від 19.12.2018 року, № ДП18-000151421 від 18.12.2018 року, № ДП18-000151452 від 18.12.2018 року, № ДП18-000151451 від 18.12.2018 року, № ДП18-000151423 від Документ сформований в системі «Електронний суд» 08.04.2025 12 18.12.2018 року, № ДП18-000151453 від 18.12.2018 року, № ДП18-000151420 від 18.12.2018 року, № ДП18-000151422 від 18.12.2018 року, № ДП18-000151418 від 18.12.2018 року, № ДП18-000151454 від 18.12.2018 року, № ДП18-000151419 від 18.12.2018 року, № ДП18-000150751 від 17.12.2018 року, № ДП18-000150420 від 14.12.2018 року, № ДП18-000150416 від 14.12.2018 року, № ДП18-000150418 від 14.12.2018 року, № ДП18-000150417 від 14.12.2018 року, № ДП18-000149679 від 13.12.2018 року, № ДП18-000149703 від 13.12.2018 року, № ДП18-000149678 від 13.12.2018 року, № ДП18-000149144 від 12.12.2018 року, № ДП18-000149136 від 12.12.2018 року, № ДП18-000149143 від 12.12.2018 року, № ДП18-000149134 від 12.12.2018 року, № ДП18-000149135 від 12.12.2018 року, № ДП18-000148651 від 11.12.2018 року, № ДП18-000148650 від 11.12.2018 року, № ДП18-000148648 від 11.12.2018 року, № ДП18-000148647 від 11.12.2018 року, № ДП18-000148649 від 11.12.2018 року, № ДП18-000148515 від 11.12.2018 року, № ДП18-000147898 від 10.12.2018 року, № ДП18-000147533 від 07.12.2018 року, № ДП18-000144437 від 30.11.2018 року, № ДП18-000144434 від 30.11.2018 року, № ДП18-000144438 від 30.11.2018 року, № ДП18-000144439 від 30.11.2018 року, № ДП18-000144440 від 30.11.2018 року, № ДП18-000144436 від 30.11.2018 року, № ДП18-000143194 від 28.11.2018 року, , № ДП18-000143771 від 29.11.2018 року, № ДП18-000143773 від 29.11.2018 року, № ДП18-000143772 від 29.11.2018 року, № ДП18-000143170 від 28.11.2018 року, № ДП18-000143169 від 28.11.2018 року, № ДП18-000143168 від 28.11.2018 року, № ДП18-000143167 від 28.11.2018 року, № ДП18-000143187 від 28.11.2018 року, № ДП18-000131150 від 31.10.2018 року, № ДП18-000132048 від 31.10.2018 року, № ДП18-000132077 від 31.10.2018 року, № ДП18-000132076 від 31.10.2018 року, № ДП18-000131149 від 31.10.2018 року, № ДП18-000131147 від 31.10.2018 року, № ДП18-000131146 від 31.10.2018 року, № ДП18-000131145 від 31.10.2018 року, № ДП18-000131148 від 31.10.2018 року, № ДП18-000129219 від 26.10.2018 року, № ДП18-000130590 від 30.10.2018 року, № ДП18-000130594 від 30.10.2018 року, № ДП18-000117753 від 29.09.2018 року, № ДП18-000117757 від 29.09.2018 року, № ДП18-000117756 від 29.09.2018 року, № ДП18-000117755 від 29.09.2018 року, № ДП18-000117754 від 29.09.2018 року, № ДП18-000116752 від 28.09.2018 року, № ДП18-000116793 від 28.09.2018 року, № ДП18-000116794 від 28.09.2018 року, № ДП18-000116795 від 28.09.2018 року, № ДП18-00011655 від 28.09.2018 року, № ДП18-00011654 від 28.09.2018 року, № ДП18-00011657 від 28.09.2018 року, № ДП18-000116106 від 27.09.2018 року, № ДП18-000104268 від 31.08.2018 року, № ДП18-000104266 від 31.08.2018 року, № ДП18-000104264 від 31.08.2018 року, № ДП18-000104263 від 31.08.2018 року, № ДП18-000104262 від 31.08.2018 року, № ДП18-000105189 від 31.08.2018 року, № ДП18-000104261 від 31.08.2018 року, № ДП18-000105192 від 31.08.2018 року, № ДП18-000105191 від 31.08.2018 року, № ДП18-000105190 від 31.08.2018 року, № ДП18-000104233 від 31.08.2018 року, № ДП18-000104223 від 31.08.2018 року, № ДП18-000103599 від 30.08.2018 року, № ДП18-000103577 від 30.08.2018 року, № ДП18-000103601 від 30.08.2018 року, № ДП18-000102945 від 29.08.2018 року, № ДП18-000102944 від 29.08.2018 року, № ДП18-000102943 від 29.08.2018 року, № ДП18-000102942 від 29.08.2018 року, № ДП18-000102941 від 29.08.2018 року, № ДП18-000088506 від 27.07.2018 року, № ДП18-000088505 від 27.07.2018 року, № ДП18-000088185 від 26.07.2018 року, № ДП18-000088158 від 26.07.2018 року, № ДП18-000088157 від 26.07.2018 року, № ДП18-000088156 від 26.07.2018 року, № ДП18-000088155 від 26.07.2018 року, № ДП18-000088154 від 26.07.2018 року, № ДП18-000088153 від 26.07.2018 року, № ДП18-000088152 від 26.07.2018 року, № ДП18-000088152 від 26.07.2018 року, № ДП18-0000050507 від 26.07.2018 року, № ДП18-0000086700 від 24.07.2018 року, № ДП18-0000086699 від 24.07.2018 року, № ДП18-0000018756 від 15.02.2019 року, № ДП18-0000018717 від 15.02.2019 року, № ДП18-0000018716 від 15.02.2019 року, № ДП18-0000018225 від 14.02.2019 року, № ДП18-0000018224 від 14.02.2019 року, № ДП18-0000018223 від 14.02.2019 року, № ДП18-0000018222 від 14.02.2019 року, № ДП18-0000018203 від 14.02.2019 року, № ДП18-0000017910 від 13.02.2019 року, № ДП18-0000017906 від 13.02.2019 року, № ДП18-0000017905 від 13.02.2019 року, № ДП18-0000017193 від 12.02.2019 року, № ДП18-0000017193 від 12.02.2019 року, № ДП18-0000012649 від 31.01.2019 року, № ДП18-0000012648 від 31.01.2019 року, № ДП18-0000012552 від 31.01.2019 року, № ДП18-0000012551 від 31.01.2019 року, № ДП18-0000012550 від 31.01.2019 року, № ДП18-000011740 від 30.01.2019 року, № ДП18-000011739 від 30.01.2019 року, № ДП18-000011705 від 30.01.2019 року, № ДП18-000011186 від 29.01.2019 року, № ДП18-000011185 від 29.01.2019 року, № ДП18-000011184 від 29.01.2019 року, № ДП18-000011146 від 29.01.2019 року, № ДП18-000011145 від 29.01.2019 року, № ДП18-000011144 від 29.01.2019 року тощо; а також платіжні доручення та банківські виписки на підтвердження розрахунків позивачем та факт сформованих ТОВ «ТЕДІС Україна» і зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних і сплачених по ним податкових зобов`язань з ПДВ, що також є підтвердженим і в акті перевірки відповідача.
- по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ТД «Львівська тютюнова фабрика ЛТД», як договір поставки № 27-1130 від 01.09.2018 року, так і надані суду на підтвердження поставки товару видаткові накладні: № 27-10012 від 04.10.2018, № 27-1001 від 04.10.2018, № 27-9795 від 28.09.2018, № 27-9737 від 28.09.2018, № 27-9738 від 28.09.2018, № 27-9739 від 28.09.2018, № 27-9740 від 28.09.2018, № 27-9741 від 28.09.2018, № 27-9793 від 28.09.2018, № 27-9794 від 28.09.2018, № 27-9695 від 26.09.2018, № 27-9793 від 28.09.2018, № 27-9794 від 28.09.2018 тощо; платіжні доручення та банківські виписки на підтвердження розрахунків; а також сформовані ТОВ «ТД «Львівська тютюнова фабрика ЛТД» та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні по яким сплачено податкові зобов`язання з ПДВ, що підтверджено також і актом перевірки.
Колегія суддів звертає увагу, що саме на підставі вищеописаних обставин та документів, суд першої інстанції обґрунтовано акцентував увагу на те, що зазначені вище договори є чинними, ніким не скасовані, а їх виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, якими повністю розкривається зміст господарських операцій, підтверджується рух активів підприємства, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності. 
З урахуванням того, що на момент здійснення спірних господарських операцій ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» було належним чином зареєстровано як юридична особа та платник податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались і в переліку ризикових платників податків ні позивач ні його контрагенти не перебували, а здійснені позивачем господарські операції відповідають діловій меті діяльності підприємства, оскільки сприяли отриманню прибутку підприємства із подальшою сплатою податків до бюджету, та проведені у рамках статутної діяльності підприємства, при тому, що із здійсненних позивачем господарських операцій з суб`єктами господарювання вбачається рух коштів та капіталу, належним чином зареєстровані податкові накладні постачальників послуг та товарів, що надавали право позивачу включати сплачені суми до податкового кредиту, а також на підставі правового аналізу положень: пп.14.1.18. пп.14.1.181. пп.14.1.191. п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.185.1 ст.185, п.193.1 ст.193, пп.«а» п. 198.1. п.198.2. п.198.3. п.198.6. ст.198, п.200.1. п.200.7. пп.«б» п.200.4 ст.200, п.200-1.3. ст.200-1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України; зареєстрованого Міністерством юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 наказу Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016; ст.1, ст.3, ст.8 Закону №996-XIV, п. 2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 - суд першої інстанції на переконання колегії суддів дійшов цілком законого висновку про підтвердження належними чином оформленими первинними документами фактичного виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентами ТОВ «ТД «Львівська тютюнова фабрика ЛТД», ТОВ «ТЕДІС Україна», а відповідно і про реальності господарських операцій позивача з його контрагентами, що підтверджує наявність права позивача на відображення цих господарських операцій у податковому обліку при визначенні об`єкту оподаткування податком на додану вартість, що також узгоджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 жовтня 2024 року по справі №380/14285/22.
По взаємовідносинам позивача з ТОВ «ГОЛД КОМПАНІ», судом першої інстанції також обґрунтовано було акцентовано увагу на тому, що в ході перевірки позивача контролюючим органом зустрічні звірки з ТОВ «ГОЛД КОМПАНІ» з питань підтвердження отриманих відомостей щодо господарських відносин між ними взагалі не проводилися, а відповідачем використана податкова інформація щодо контрагенту постачальника, наявна в базах даних інформаційних систем ДПС, тільки на підставі якої було зроблено висновки про відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності. Оскільки наявна в інформаційно-аналітичних базах інформація відносно контрагента позивача по ланцюгу постачання не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, зустрічні звірки з безпосереднім постачальником позивача не проводились, то й у розумінні процесуального закону така інформація не може вважитися належним доказом відсутності факту здійснення поставки товару також як і не може бути підтвердженням порушення саме позивачем вимог податкового законодавства і не може сама по собі породжувати негативні правові наслідки для позивача, як платника податків, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою раніше у постановах від 27 березня 2018 року по справі №816/809/17 та від 15 травня 2018 року по справі №810/4391/16.
Не знаходить колегія суддів також підстав ставити під сумнів висновки суду першої інстанції про помилковість посилання контролюючого органу на порушення норм законодавства контрагентами позивача, як на підтвердження нереальності господарської діяльності ТОВ «ДНІПРО-ПОЛІЕТИЛЕН-ПЛАСТ» у перевіряємий період, оскільки це жодним чином не впливає на реальність господарських операцій з поставки, знаходиться поза межами господарської компетенції позивача, як суб`єкта господарювання, що узгоджується з положеннями пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною раніше у постановах від 11.12.2018 по справі № 803/2094/15, від 20.12.2018 по справі № 815/4992/16, від 30.10.2018 по справі №815/6447/16, від 13.11.2018 по справі №820/3279/13, від 17.11.2020 по справі № 813/2761/17, від 21.01.2021 по справі № 820/4411/16, від 05.11.2019 по справі №804/1571/15.
Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів визнає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з урахуванням усіх обставин спірних правовідносин, на підставі правильної їх юридичної оцінки та повного і всебічного дослідження наявних у цій справі доказів з урахуванням норм матеріального та процесуального права, якими регулюються спірні правовідносини, а відповідно, підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2025 року – залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов