Справа №588/1222/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Лебедь О. В.	
Номер провадження 33/816/862/26 	Суддя-доповідач Терещенко О. І. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України
23 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О.І., суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О.І., розглянув справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Борика О.О. на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік. Постановлено стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп.
УСТАНОВИЛА:
Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 рік за те, що останній 09 липня 2025 року о 15:50 год у м. Тростянець по вул. Тертичного (Пархоменка) керував транспортним засобом ВАЗ2105, номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння зіниць очей. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» чи в медичному закладі КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Борик О.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову Тростянецького районного суду Сумської області та закрити провадження у справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на недоведеність факту керування ОСОБА_1 автомобілем та його винуватості. Також вказує на відсутність на відеозапису факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та не доведення до відома процедури проходження огляду на стан сп`яніння. Протокол складено з порушеннями, що ставить під сумнів його належність як доказу та відсутність інших належних доказів у справі. 
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Борик О.О. у судове засідання не прибули, причин неприбуття не повідомили, про день, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
У зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Борика О.О.
Заслухавши доповідь судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначені вимоги дотримав у повному обсязі та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з урахуванням:
- протоколу про адміністративне правопорушення від 09 липня 2025 року серії ЕПР1 №386333 (а. с. 2);
- рапорту помічника чергового ВП №1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області, в якому зазначено обставини повідомлення на службу 102 від 09 липня 2025 року про виявлення під час патрулювання автомобілю ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (а. с. 3);
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09 липня 2025 року (а. с. 4);
- розпискою ОСОБА_2 про отримання від працівників поліції транспортного засобу ВАЗ 2105 НОМЕР_2 (а. с. 5);
- відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який містить дані про керування та відмову ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння (а. с. 7). 
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку, узгоджуються між собою, є належними та допустимими і ставити їх під сумнів у апеляційного суду підстави відсутні.
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
У ч. 2 ст. 266 КУпАП зазначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Так, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року, зареєстрованої в МЮ України за №28/322999 від 11 січня 2019 року, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.
Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 в останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння зіниць очей). При складанні протоколу відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за місцем зупинки транспортного засобу або у медичному закладі, на що він категорично відмовився та повідомив, що випив стакан пива. Останнього було відсторонено від керування транспортним засобом. 
Працівники поліції роз`яснили ОСОБА_1 правові наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та повідомили про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, у даному випадку працівниками поліції була правильно розцінена поведінка ОСОБА_1 як не бажання проходити відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим останньому було повідомлено про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
За таких обставин апеляційний суд визнає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб у сукупності з іншими доказами зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортними засобами, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд не приймає доводи апелянта щодо не доведення до відома ОСОБА_1 процедури проходження огляду на стан сп`яніння та відсутність на відеозаписі факту його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, оскільки з відеозапису з місця події вбачається, що поліцейські роз`яснили останньому порядок проходження огляду на визначення стану сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у медичному закладі, однак він відмовився пройти огляд. Крім того, суд відмічає, що ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими повідомив, що випив стакан пива та не заперечував факт керування автомобілем.
Твердження апелянта про те, що протокол складено з порушеннями, що ставить під сумнів його належність як доказу у справі та відсутність інших належних доказів та унеможливлює притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції, в тому числі при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.
Апеляційний суд відмічає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №386333 від 09 липня 2025 року за своїм змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП, зокрема, містить дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння); нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; відмову від надання пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові, і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як спосіб захисту, що направлений на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).
Суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП), тому наведені вище докази є достатніми для прийняття законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З`ясування вказаних питань є вирішальним у цій справі, але водночас апеляційний суд хоча і має юрисдикцію розглядати як питання права, так і питання факту, але за власною ініціативою не може здійснювати пошук ключових доказів та використовувати їх у своєму рішенні, оскільки встановлені обставини можуть не тільки підтвердити висунуті аргументи, але і спростувати їх, тобто потенційно вони можуть завдати шкоди становищу особи, а тому, за відсутності звернення заінтересованої особи з проханням встановити певні факти чи зібрати конкретні докази, суд обмежується дослідженням лише тих доказів, які були надані особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, та особою, щодо якої протокол складений.
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
З урахуванням установлених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, його винуватість у вчиненні даного правопорушення підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які наявні в справі та узгоджуються між собою і сумнівів у їх достовірності не викликають, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки установлених суддею обставин справи.
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильними.
У свою чергу апелянтом в поданій апеляційній скарзі не наведено жодних переконливих аргументів на спростування висновків суду першої інстанції про наявність належних та допустимих доказів його невинуватості у вчиненні зазначеного правопорушення.
Істотних порушень вимог КУпАП, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної постанови суду, під час розгляду даних матеріалів судом першої інстанції апеляційний суд не вбачає.
Отже, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, яким була надана належна правова оцінка, суддя суду першої інстанції правильно встановив у діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доказів на спростування таких висновків під час апеляційного розгляду здобуто не було.
Враховуючи вищезазначене, усупереч доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим та не вбачає підстав для його скасування, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИЛА:
Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Борика О.О. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  О. І. Терещенко