Справа № 152/1364/25 
Провадження № 33/801/56/2026
Категорія: 146 152/1364/25
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач: Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., розглянувши апеляційну скаргу захисника - адвоката Петелько Інни Василівни, подану в інтересах ОСОБА_1 на постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України,
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

встановив:
Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, а також стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Не оспорюючи фактичні обставини вчиненого правопорушення,адвокат Петелько І.В., подала в інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, та постановити нову про звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КпАП України.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можна зробити висновок про характер пошкодження транспортного засобу іншого водія ОСОБА_3 , а тому не зрозуміло яким чином суд першої інстанції дійшов висновку про те, що збитки спричинені ДПТ є значними.
На думку апелянта шкода завдана ДТП незначна.
Вказує на те, що ОСОБА_4 є пенсіонером, і єдиним його доходом є пенсія, тому сплата штрафу для нього є надмірною сумою. Вважає також, що суд в порушення процесуального законодавства не вирішив питання про звільнення ОСОБА_1 й від сплати судового збору.
В судовому засіданні захисника - адвокат Петелько І.В. вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КпАП України суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Статтею 251 КпАП України встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР №473063 від 04.10.2025 водій ОСОБА_1 04.10.2025 близько 09:00 год. в м. Шаргород по вул. Героїв Майдану керував транспортним засобом Volkswagen LT35, державний номерний знак НОМЕР_1 рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем Нісан Ліф, державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався позаду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Дії ОСОБА_1 працівниками поліції кваліфіковані за статтю 124 КпАП України.
Статтею 124 КпАП України передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Зазначені в протоколі обставини підтверджуються наступними доказами:
- письмовими поясненнями водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт зіткнення транспортних засобів в результаті порушення ПДР ОСОБА_1 , а також отримання механічних пошкоджень автомобіля «Нісан Ліф», державний номерний знак НОМЕР_2 ;
- схемою місця ДТП від 04.10.2025, що містить інформацію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, (напрям руху транспортних засобів до моменту зіткнення, місце контактування транспортного засобу, розташування транспортного засобу після зіткнення), а також характер спричинених механічних пошкоджень автомобілю «Нісан Ліф», державний номерний знак НОМЕР_2 ;
Рапортом співробітників ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області від 04.10.2025 ;
- фототаблицями із зображенням транспортних засобів (учасників ДТП) із зафіксованими на них механічними пошкодженнями, зокрема, на автомобілі «Нісан Ліф», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Визнаючи винним ОСОБА_1 та накладаючи на нього адміністративне стягнення за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КпАП України, суд першої інстанції виходив з того, що вина останнього у вчиненні правопорушення доведена.
Призначаючи вид та розмір адміністративного стягнення, суд врахував санкцію статті 124 КпАП України, та не знайшов підстав для застосування положень статті 22 КпАП України, як про те просила сторона захисту. 
З зазначеними висновками судді апеляційний суд погоджується, вважає їх правильними, обґрунтованими та такими, що відповідають нормам закону.
Статтею 1 КпАП Українивстановлено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Положення ст. 7 КпАП України передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 9 КпАП України адміністративне правопорушення (проступок) - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статі 22 КпАП Українипри малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Положення статті 22 КпАП України відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для правопорушника, меті адміністративній відповідальності.
Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей правопорушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови держави від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.
Отже, при вирішенні звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, суд перш за все виходить із внутрішніх переконань, що правопорушення не становлять великої суспільної шкідливості й не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам або безпосередньо громадян.
Правилами дорожнього руху також передбачено (пункт 2.11), що якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста або до органу Національної поліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею. Третіми особами вважаються інші учасники дорожнього руху, які через обставини виявились причетними до дорожньо-транспортної пригоди. У разі настання контактної (наявне зіткнення) дорожньо-транспортної пригоди за участю лише двох забезпечених транспортних засобів, за умови заподіяння шкоди майну виключно у вигляді пошкодження (знищення) транспортного засобу, незаподіяння шкоди життю та здоров`ю фізичних осіб, відсутності у водіїв обох транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, впливу лікарських засобів (лікарських препаратів), що знижують увагу та швидкість реакції, а також за умови досягнення згоди таких водіїв щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, такі водії мають право без залучення відповідних підрозділів Національної поліції спільно скласти для надання страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду у паперовій чи електронній формі за формою і відповідно до інструкції, затверджених Моторним (транспортним) страховим бюро. Після складення такого повідомлення водії транспортних засобів мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформування відповідних підрозділів Національної поліції про настання дорожньо-транспортної пригоди.
Як пояснила захисника - адвокат Петелько І.В., транспортний засіб, яким керував її підзахисних, не був забезпеченим (застрахованим в установленому законом порядку), а відтак застосування цього положення було неможливим. 
Апеляційний суд із урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане порушення не можна вважати малозначним. 
На думку апеляційного суду, у даному випадку застосування положень статті 22 КпАП Українине буде відповідати завданню КпАП Українита меті адміністративного стягнення, та не буде достатнім для попередження скоєння особою нових правопорушень.
У зв`язку із наведеним, апеляційний суд приходить до висновку, що під час апеляційного перегляду справи за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 адвоката Петельки І.В. апеляційним судом не встановлено підстав для скасування постанови суду першої інстанції та оголошення ОСОБА_1 усного зауваження.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що санкція ст. 124 КпАП Українипередбачає альтернативні види покарання: накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
За наявності альтернативного виду стягнення у виді штрафу, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст. 33 КпАП України призначив ОСОБА_1 найменш суворе адміністративне стягнення.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами.
Щодо посилань захисту про протиправне залишення без розгляду судом першої інстанції клопотання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно з частиною 9 статті 283 КпАП України постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».
Згідно з частиною 5 статті 4 Закону у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Саме в такому розмірі стягнуто судовий збір з ОСОБА_1 судом першої інстанції.
Відповідно до статті 8 Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема, за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, або іншими вразливими категоріями громадян, як то військовослужбовці, батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю тощо. 
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Отже відповідно до вимог Закону передбачено звільнення від сплати судового збору осіб, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу. 
Звільнення від сплати судового збору особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ані КпАП України, ні профільним законом не передбачене.
За таких обставин та з урахуванням положень статей 23, 33, 268, 294 КпАП України апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, а відтак постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 251, 268, 289, 294 КпАП України, Суд,- 

постановив:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката Петелько Інни Василівни, подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 грудня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          І.М. Стадник